Номер провадження: 22-з/813/69/22 
Номер справи місцевого суду: 2-7758/2008
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М., 
суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бриленка Костянтина Борисовича про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Одеського апеляційного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року.
07.02.2022 року Одеським апеляційним судом ухвалена постанова, відповідно до якої апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року залишено без змін.
У лютому 2022 року до Одеського апеляційного суду, через систему «Електронний суд», надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Бриленка К.Б. про стягнення понесених судових витрат, яка обґрунтована тим, що під час вирішення справи по суті апеляційний суд не вирішив питання щодо судових витрат. При цьому разом з відзивом на апеляційну скаргу стороною позивача було подано розрахунок судових витрат у розмірі 3000 грн., який підтверджений доданими до відзиву на апеляційну скаргу копією Договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року № 31/05/2021/Б та додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року № 31/05/2021/Б. Сторонами досягнуто домовленості про фіксований розмір витрат на правову допомогу в межах розгляду справи № 2-7758/2008 у розмірі 3000 грн, як це вбачається з п. 6 Додаткової угоди. Крім того, сторони дійшли згоди, що компенсації підлягають фактичні витрати адвоката, зокрема понесені під час направлення поштової кореспонденції, які склали 51 грн (вартість відправки відзиву на адресу апелянта та Одеської міської ради, а також до апеляційного суду). Також, відповідно до п. 2 Додаткової угоди гонорар може бути сплачений після винесення судового рішення.
З цих підстав та посилаючись на ст. 133, 134, 137, 141, заявник просить стягнути з апелянта судові витрати у розмірі 3051 грн. 
Ознайомившись з заявою про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного. 
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Враховуючи, що справа розглядалась в суді апеляційної інстанції у письмовому порядку відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України і виходячи з наданих Законом повноважень, суд ухвалив питання про ухвалення додаткової постанови вирішити без повідомлення учасників справи. 
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як вбачається зі ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Стаття 137 ЦПК України закріплює наступні положення: 
-витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
-за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
- для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
- у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Матеріалами справи встановлено, що у листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності.
Заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку (літери «А», «а») загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 37.5 кв.м., господарські споруди – сарай (літ. «А»), вбиральня (літ. «Г»), літня кухня (літ. «Д»), які розташовані на земельній ділянці 0,0376 га.
У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2008 року, посилаючись на те, що дане рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а також таким, що порушує її права, та неповідомлення її у встановленому порядку про розгляд справи позбавило її передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими вона заперечує проти позову.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності – повернуто заявнику.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
На вказану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, через засоби поштового зв`язку 03.06.2021 року, представник ОСОБА_1 адвокат Бриленко Костянтин Борисович подав відзив, відповідно до якого сторона позивача заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року та просила таку скаргу залишити без задоволення, а вищевказану ухвалу суду – без змін.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу адвокат просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Так, адвокат вказував, що за результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами та в межах договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року № 31/05/21/Б та додаткової угоди до нього, відповідно до яких ОСОБА_1 має сплатити гонорар адвокату у фіксованому розмірі 3 000 грн. та додаткові витрати, що стосуються розгляду справи (зокрема відправка поштової кореспонденції). Детальний опис судових витрат буде поданий протягом п`яти днів з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції. За таких обставин адвокат просив стягнути з ОСОБА_2 судові витрати. 
До відзиву адвокатом додано копії договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року № 31/05/21/Б та додаткової угоди до нього.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року, що ухвалена апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року залишено без змін.
З матеріалів справи також встановлено, що повноваження адвоката Бриленка Костянтина Борисовича на представництво інтересів ОСОБА_1 підтверджені ордером серії ОД № 604134 від 02.06.2021 року та Договором № 31/05/2021/Б про надання правової допомоги, укладеного 31 травня 2021 року між ОСОБА_3 , як адвокатом, та ОСОБА_1 , як клієнтом. 
Відповідно п. 2.3.1 Договору № 31/05/2021/Б про надання правової допомоги, клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними. 
Згідно п. 4.1 Договору № 31/05/2021/Б про надання правової допомоги, розмір гонорару адвоката визначається сторонами у розрахунку погодинної оплати адвоката, який є додатком до даного договору. Оплата послуг адвоката здійснюється на протязі трьох банківських днів з дати складання акту наданих послуг.
Пункт 4.2 Договору № 31/05/2021/Б про надання правової допомоги, до складу гонорару не входить компенсація витрат адвоката, пов`язаних з виконанням доручень клієнта за цим договором (поштові, транспортні, тощо), які оплачуються окремо. 
Як вбачається з п. 4.3 Договору № 31/05/2021/Б про надання правової допомоги, розмір гонорару адвоката може бути зафіксований в додаткових угодах до цього договору в іншому розмірі або у фіксованій сумі. 
Відповідно до Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги №31/05/2021/Б від 31.05.2021 року, укладеної між ОСОБА_3 , як адвокатом, та ОСОБА_1 , як клієнтом, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу під час розгляду Одеським апеляційним судом справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2021 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення у справі № 2-7758/2008, провадження 22-ц/813/7733/21. Сторони дійшли згоди, що клієнт, окрім гонорару, сплачує фактично понесені адвокатом витрати, понесені в межах розгляду справи. Сторони дійшли згоди про те, що гонорар може бути сплачений клієнтом після ухвалення судового рішення. Сторони дійшли згоди, що за обсяг згаданої правової допомоги клієнт сплачує вартість гонорару у фіксованому розмірі 3 000 грн. (п. 1-3, 6 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 31/05/2021/Б від 31.05.2021 року). 
До відзиву на апеляційну скаргу додано фіскальні чеки про направлення на адреси ОСОБА_2 та Одеської міської ради поштової кореспонденції, як докази направлення цього відзиву іншим учасникам справи. При цьому, з даних фіскальних чеків встановлено, що за поштові послуги адвокатом сплачено в загальній сумі 34 грн. 
Крім того, разом з заявою про стягнення понесених судових витрат адвокатом надано до суду копію фіскального чеку про направлення на адресу Одеського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, вартість послуг пошти склала 17 грн. 
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).
Відповідно до практики ЄСПЛ, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, в рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Апеляційний суд наголошує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України, враховуючи принципи верховенства права, пропорційності та змагальності. 
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, провадження № 61-19062св21, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
З огляду на зазначене, апеляційний дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн. та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом робіт, часу, виплаченого гонорару, а також витрат зі сплати послуг з пересилання поштових відправлень у розмірі 51 грн.
До апеляційного суду від ОСОБА_2 не надходило заперечень щодо вказаного розміру судових витрат позивача, з урахуванням направлення на її адресу відзиву з вказівкою про розподіл таких витрат за результатом розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи наведене та оскільки під час ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 07.02.2022 року у цій справі не було вирішено питання про розподіл судових витрат, однак таке клопотання ставилось заявником до розгляду справи по суті апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що заява адвоката Бриленка К.Б. щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат підлягає задоволенню з ухваленням по справі додаткової постанови про стягнення з апелянта на користь позивача судових витрат у розмірі 3051 грн, що складаються з витрат з надання правничої допомоги у розмірі 3000 гривень та витрат на оплату послуг поштового зв`язку у розмірі 51 гривень. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бриленка Костянтина Борисовича – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у загальній сумі 3051 гривня, що складається з витрат з надання правничої допомоги у розмірі 3000 гривень та витрат на оплату послуг поштового зв`язку у розмірі 51 гривня. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено: 18.04.2022 року.

Головуючий                                О.М. Таварткіладзе

Судді                                О.В. Князюк

С.О. Погорєлова