ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року 
м. Київ

cправа №  909/50/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:      Баранця О. М. - головуючого, Стратієнко Л. В., Студенця В. І.,
за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області
у складі судді Рочняк О. В.
від 12 травня 2021 року
та на постанову Західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Галушко Н. А., Желіка М. Б., Орищин Г. В.
від 28 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:          1) Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 ; 4) ОСОБА_4 ,
про визнання недійсними рішень зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформлених протоколами № 5/14 від 30 липня 2014 року та № 27 від 27 листопада 2015 року,

за участю:
від позивача: не з`явилися 
від відповідача: не з`явилися
третьої особи-1: Шандарівський Т. Г. 
третьої особи-2: не з`явилися
третьої особи-3: не з`явилися
третьої особи-4: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У січні 2018 року ОСОБА_1  звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформлених протоколами № 5/14 від 30 липня 2014 року та № 27 від 27 листопада 2015 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не повідомлявся про скликання зборів, на яких ці рішення були прийняті, з порядками денними цих зборів не ознайомлювався, участі у зборах не брав, протоколи зборів не підписував, оригінали протоколів зборів у Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" відсутні, що свідчить про порушення корпоративних прав позивача, який станом на дати прийняття спірних рішень був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД».
2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД» (далі по тексту - Товариства), затвердженого рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 12/13 від 18 грудня 2013 року та зареєстрованого 08 травня 2014 року за № 11161050014000285, учасниками Товариства були:
ОСОБА_6 з часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 32,24%, 
ОСОБА_3 з часткою з часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 32,25%, 
ОСОБА_1 з часткою з часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 22,73%, 
ОСОБА_4 з часткою з часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 5,068% 
ОСОБА_2 з часткою з часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 7,712 %.
Згідно з пунктами 6.1. - 6.3. статуту Товариства вищим органом Товариства є збори учасників, що складаються з учасників товариства або їх представників. Кожний учасник або його представник має кількість голосів, що пропорційна розміру його долі в статутному капіталі. Збори вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники, які володіють більше як 60% голосів.
Збори учасників товариства скликаються не рідше двох разів на рік. В усіх інших випадках збори учасників Товариства скликаються відповідно до Закону України "Про господарські товариства"
За змістом пунктів 6.4., 6.6., 6.7. статуту Товариства виконавчим органом товариства є дирекція, яку очолює директор, який підзвітний зборам учасників і організовує виконання їх рішень.
30 липня 2014 року були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", на яких загальні збори прийняли рішення, оформлені протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, а саме:
- обрали головою зборів ОСОБА_1 , секретарем зборів ОСОБА_2 ; 
- надали згоду Товариства передати в іпотеку Акціонерному товариству "Укрексімбанк" з метою забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" за генеральною угодою майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю       "КГД-БУД", а саме: 1) приміщення громадського харчування (ресторан "Цунамі", готель, літера А, загальною площею 1 096,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) спортивно-оздоровчий комплекс (Льодова арена), літера А, загальною площею 2 335,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- надали згоду Товариства на укладення з Акціонерним товариством "Укрексімбанк" іпотечного договору про передачу в іпотеку Акціонерному товариству "Укрексімбанк" майна, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", визначеного за результатами розгляду другого питання порядку денного, на умовах визначених Акціонерним товариством "Укрексімбанк"; 
- надали повноваження на укладення та підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" з Акціонерним товариством "Укрексімбанк" іпотечного договору та будь-яких інших документів та угод, необхідних для отримання для виконання даного рішення на умовах визначених Акціонерним товариством "Укрексімбанк" та на свій власний розсуд директору Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" ОСОБА_6 .
Відповідно до зазначеного протоколу зборів у зборах взяли участь усі учасники Товариства, при цьому учасника Товариства ОСОБА_4 представляв ОСОБА_1 на підставі довіреності від 12 вересня 2012 року. У протоколі містяться підписи усіх присутніх на зборах учасників. 
05 серпня 2014 року між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" був укладений іпотечний договір № 5414Z9.
27 листопада 2015 року були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", на яких загальні збори прийняли рішення, оформлені протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, а саме:
- обрали головою зборів ОСОБА_1 , секретарем зборів ОСОБА_2 ; 
- надали згоду Товариства передати в заставу Акціонерному товариству "Укрексімбанк" з метою забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" за генеральною кредитною угодою № 5414N1 від 05 серпня 2014 року майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", а саме: земельну ділянку загальною площею 1,7445 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, для обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу (льодова арена), що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. О. Довженка, буд. 29, кадастровий номер 2610192001:25:009:0035, та на внесення відповідних змін до іпотечного договору № 5414Z9 від 05 серпня 2014 року, укладеного між Акціонерним товариством "Укрексімбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", з метою оформлення даної земельної ділянки в іпотеку та на внесення змін у зв`язку із збільшенням ліміту генеральної кредитної угоди № 5414N1 від 05 серпня 2014 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" та Акціонерним товариством "Укрексімбанк", до еквіваленту 90 000 000 грн (з можливістю відхилення 5% у зв`язку із зміною курсів валют), та на внесення інших змін та укладення договору про внесення змін до іпотечного договору № 5414Z9 від 05 серпня 2014 року, на умовах визначених Акціонерним товариством "Укрексімбанк";
- надали згоду на внесення змін до умов генеральної кредитної угоди №  5414N1 від 05 серпня 2014 року, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" та Акціонерним товариством "Укрексімбанк", щодо збільшення ліміту Генеральної угоди до еквіваленту 90  000 000 грн (з можливістю відхилення 5% зв`язку із зміною курсів валют) та на внесення будь-яких інших змін та на укладення додаткової угоди до генеральної кредитної угоди № 5414N1 від 05 серпня 2014 року на умовах, визначених АТ "Укрексімбанк"; 
- надали згоду на внесення змін до кредитного договору № 5414К12 від 05 серпня 2014 року, укладеного в межах ліміту генеральної кредитної угоди №  5414N1 від 05 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" та Акціонерним товариством "Укрексімбанк", а саме: на збільшення ліміту кредитної лінії до еквіваленту 65  000 000 грн (з можливістю відхилення 5% у зв`язку із зміною курсів валют); на внесення змін до графіку збільшення ліміту заборгованості, на підвищення комісії за управління кредитною лінією на 0,23 п.п. на період з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року та на внесення будь-яких інших змін, та укладення додаткової угоди до кредитного договору № 5414К12 від 05 серпня 2014 року, на умовах визначених Акціонерним товариством "Укрексімбанк"; 
- надали згоду на внесення змін до кредитного договору № 5414К13 від 05 серпня 2014 року, укладеного в межах ліміту генеральної кредитної угоди №  5414N1 від 05 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" та Акціонерним товариством "Укрексімбанк", а саме: на збільшення ліміту кредитної лінії до еквіваленту 25  000  000,00 грн з можливістю відхилення 5% у зв`язку із зміною курсів валют), на внесення відповідних змін до графіку збільшення ліміту заборгованості та на внесення будь-яких інших змін та укладення додаткової угоди до кредитного договору №  5414К13 від 05 серпня 2014 року на умовах, визначених Акціонерним товариством "Укрексімбанк"; 
- надали повноваження на укладення та підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" з Акціонерним товариством "Укрексімбанк" договору про внесення змін до іпотечного договору № 5414Z9 від 05 серпня 2014 року та будь-яких інших документів та угод, необхідних для отримання для виконання даного рішення, на умовах визначених Акціонерним товариством "Укрексімбанк" та визначити в цілому на власний розсуд всі істотні та інші умови даних договорів директору Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" ОСОБА_6 .
Відповідно до зазначеного протоколу зборів у зборах взяли участь усі учасники Товариства, учасника Товариства ОСОБА_4 на підставі довіреності від 12 вересня 2012 року представляв ОСОБА_1 . У протоколі містяться підписи усіх присутніх на зборах учасників. 
30 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю     "КГД-БУД" та Акціонерним товариством "Укрексімбанк" були укладені договори про внесення змін до іпотечного договору № 5414Z9 від 05 серпня 2014 року.
У січні 2018 року ОСОБА_1  звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформлених протоколами № 5/14 від 30 липня 2014 року та № 27 від 27 листопада 2015 року, посилаючись на те, що зазначені рішення загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" не приймалися, позивач не повідомлявся про скликання зборів, з порядками денними цих зборів не ознайомлювався, участі у зборах не брав, протоколи зборів не підписував.
3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 12 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року, позов задовольнив частково: визнав недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформлене протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року. У задоволенні вимоги про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, відмовив. 
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач мав правові підстави для звернення до суду з позовом у цій справі, оскільки станом на дату проведення загальних зборів учасників Товариства, на яких були прийняті спірні рішення, був учасником Товариства; позивач обрав належний та ефективний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів.
Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, суди виходили з того, що загальні збори учасників Товариства, на яких були прийняті ці рішення, були проведені з порушенням процедури їх скликання: в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача у встановленому законом порядку та у визначені строки про скликання цих зборів, зокрема про дату, час, місце їх проведення та порядок денний, факт участі позивача у цих зборах є недоведеним та наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується, згідно з висновками проведених у справі судових експертиз підпис позивача на протоколі зборів № 27 від 27 листопада 2015 року виконаний не позивачем, а іншою особою. За висновком судів порушення процедури скликання та проведення зазначених зборів призвело до порушення корпоративних прав позивача, який був позбавлений можливості реалізувати своє право на управління справами Товариства шляхом участі у зборах, ознайомлення з документами, що виносилися на розгляд зборів, висловлення своєї думки щодо питань порядку денного.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, суди виходили з того, що хоча в матеріалах справи і відсутні докази, які б підтверджували обставини повідомлення позивача у встановлені законом порядку та строки про скликання загальних зборів учасників товариства, на яких були прийняті спірні рішення, а саме: про дату, час, місце їх проведення та порядок денний, проте матеріалами справи, зокрема висновками проведених у справі судових експертиз, підтверджується факт того, що позивач брав участь у зборах Товариства, що відбулися 30 липня 2014 року, приймав участь у голосуванні на цих зборах та у прийнятті рішень, підписував протокол цих зборів № 5/14 від 30 липня 2014 року.
4. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційних скарг.
Позивач - ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року.
Як на підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень позивач послався на пункти 1 та 4 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначив про те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статтю 167 Господарського кодексу України, частину першу статті 10, частину першу статті 58 Закону України "Про господарські товариства", частину першу статті 73, частину першу статті 74, частину першу статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цих норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах:
- від 16 квітня 2019 року у справі №    915/508/18, 
- від 04 грудня 2018 року у справі №    910/21845/16, 
- від 20 червня 2018 року у справі №    910/3611/17 
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №    904/5857/17.
третя особа-1 - Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" таж подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року в частині задоволення позову про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Як на підставу касаційного оскарження цих судових рішень Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" послалося на пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначило про те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права, не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №    906/1336/19, відповідно до яких у особи, яка подала позов про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства та станом на дату прийняття спірних рішень була учасником господарського товариства, проте відчужила свої корпоративні права в такому товаристві і станом на дату подання позову не є учасником товариства, відсутнє право на подання такого позову.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Третя особа-1 - Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" у відзиві на касаційну скаргу позивача просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що висновки Верховного Суду, на які посилається позивач у касаційній скарзі, не є релевантними до правовідносин у цій справі, оскільки зроблені у справах з неподібними до цієї справі правовідносинами. Також Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" у відзиві на касаційну скаргу посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №    906/1336/19, на які посилався у своїй касаційній скарзі, та зазначив про те, що позивач, який станом на дату подання позову у цій справі втратив статус учасника товариства, не мав права на звернення з позовом у цій справі, оскільки відсутнє порушення його прав та інтересів. 
Відзиви інших учасників справи щодо зазначених касаційних скарг до Верховного Суду у встановлені судом касаційної інстанції строки не надійшли.
Позиція Верховного Суду.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанцій.
Верховний Суд, обговоривши наведені позивачем та третьою особою-1 у касаційних скаргах та у відзиві на касаційну скаргу доводи, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, дійшов висновку про те, що касаційне провадження за поданою позивачем касаційною скаргою підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, а касаційна скарга третьої особи-1 не підлягає задоволенню з огляду на таке.
6.2. Оцінка доводів касаційної скарги позивача - ОСОБА_1 .
Позивач оскаржує рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року.
Як уже зазначалося, зазначені судові рішення оскаржуються позивачем, зокрема з підстави, передбаченої пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: з підстави не врахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування статті 167 Господарського кодексу України, частини першої статті 10, частини першої статті 58 Закону України "Про господарські товариства", частини першої статті 73, частини першої статті 74, частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах:
- від 16 квітня 2019 року у справі №  915/508/18, 
- від 04 грудня 2018 року у справі №  910/21845/16, 
- від 20 червня 2018 року у справі №  910/3611/17 
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №  904/5857/17, правовідносини в яких є подібними правовідносинам у цій справі № 909/50/18, що переглядається.
За змістом пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже відповідно до положень пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду;            (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Для цілей застосування норм процесуального права, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, таку подібність слід оцінювати за певними критеріями, а саме: змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з яких: змістовий є основним, а два інші (суб`єктний та об`єктний) - додатковими.
Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність.
Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19.
Отже при дослідженні правовідносин на предмет їх подібності необхідно керуватися зазначеними вище критеріями змістовим, суб`єктним та об`єктним. При застосування цих критеріїв слід виходити з такого. 
Основний - змістовний критерій полягає у тому, що оцінювання спірних правовідносин здійснюється за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників.
Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин та/чи їх специфічний об`єкт. 
Якщо норма права не передбачає, що її дія поширюється лише на обмежене коло осіб (наприклад, лише на фізичних або на юридичних осіб чи на конкретну групу тих або інших), немає сенсу застосовувати суб`єктний критерій для встановлення подібності правовідносин у різних справах. Так само не завжди для встановлення подібності правовідносин має значення і об`єктний критерій.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних положень процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19.
Отже для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. При цьому така подібність оцінюється з урахуванням зазначених вище критеріїв та висновків Верховного Суду щодо застосування таких критеріїв подібності.
Здійснивши аналіз подібності правовідносин у справах № 910/3611/17, №  904/5857/17, № 910/21845/16 та № 915/508/18, на висновки Верховного Суду в яких послався позивач у касаційній скарзі, з правовідносинами у цій справі, Верховний Суд дійшов висновку про те, що правовідносини у зазначених справах є неподібними з огляду на таке.
Як вбачається спірні правовідносини у справах № 910/3611/17, № 915/508/18 та № 910/21845/16, як і у цій справі, виникли з приводу оскарження до суду учасником господарського товариства рішень загальних зборів учасників з підстав того, що такі рішення були прийняті на зборах, проведених з порушенням порядку їх скликання та проведення, за відсутності позивачів, без досягнення необхідного кворуму зборів, з підробленням підписів позивачів на протоколах, якими оформлені спірні рішення.
В усіх зазначених справах, як і у цій справі, предметом дослідження судів були, зокрема обставини фактичної участі позивача на загальних зборах учасників господарського товариства .
У зв`язку з цим Верховний Суд зазначає про те, що такі обставини за своєю суттю є оціночними та у кожній окремій справі встановлюються на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які у кожній окремій справи можуть бути різними. Як наслідок і висновки судів щодо участі позивача у загальних зборах учасників господарського товариства або його відсутності на цих зборах, на яких прийняті спірні рішення, залежать від тих фактичних обставин, що встановлюються судом у кожній конкретній справі. 
Як вбачається у цій справі № 909/50/18, суди попередніх інстанцій встановили, що хоча у матеріалах справи і відсутні докази повідомлення позивача про скликання на 30 липня 2014 року загальних зборів, проте позивач взяв участь у цих загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», брав участь у голосуванні на цих зборах та у прийнятті рішень, підписував протокол цих зборів. При цьому суди врахували те, що висновками проведених у справі судових почеркознавчих експертиз підтверджується факт того, що зазначений протокол зборів був підписаний саме позивачем, а не іншою особою. 
Натомість у справі № 910/3611/17 суди встановили факт відсутності позивача на загальних зборах учасників господарського товариства та виходили з того, що цей факт підтверджується висновком проведеної у справі почеркознавчої експертизи, наданим позивачем суду висновком почеркознавчої експертизи Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 671/1 від 14 лютого 2018 рок, в яких експерти становили факт підробки підпису позивача, наявного на протоколі загальних зборів, на яких були прийняті спірні рішення. Також суди врахували пояснення приватного нотаріуса, в яких він заперечує факт посвідчення ним протоколу загальних зборів та нової редакції статуту господарського товариства. 
У справі № 915/508/18 суди також встановили факт відсутності позивача на загальних зборах учасників господарського товариства та виходили з того, що цей факт підтверджувався наявними у цій справі доказами саме у їх сукупності, а саме: тим, що позивачка заперечувала свою присутність на зборах, докази повідомлення її про скликання зборів та докази її реєстрації на загальних зборах в матеріалах справи були відсутні, приватний нотаріус заперечила факт посвідчення нею протоколу зборів. При цьому суди не виявили доказів, які б підтверджували протилежні обставини, зокрема обставину присутності позивачки на зборах.
Однак у цій справі № 909/50/18, що переглядається, суди попередніх інстанцій не встановили наявності у справі доказів, зокрема, які були б надані позивачем та які б спростовували факт участі позивача на загальних зборах, що відбулися 30 липня 2014 року.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що фактичні обставини у справах № 915/508/18, № 910/3611/17 та № 909/50/18, на підставі яких суди зробили висновки у справах, є різними, що свідчить про неподібність правовідносин у цих справах саме за змістовним критерієм.
Верховний Суд зазначає про те, що висновки Верховного Суду, що містяться у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 910/3611/17 та від 16 квітня 2019 року у справі № 915/508/18, щодо доведеності обставин відсутності позивачів у цих справах на загальних зборах учасників господарського товариства та доведеності порушення їх корпоративних прав, на які послався позивач у касаційній скарзі, були зроблені за інших, ніж у цій справі №  909/50/18 фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними та не передбачає необхідності для суду враховувати ці висновки.
Крім того безпідставними є також і посилання позивача у касаційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/21845/16, оскільки зазначеною постановою Верховний Суд скасував оскаржувані рішення та постанову судів попередніх інстанцій та передав справу № 910/21845/16 на новий розгляд до місцевого господарського суду саме для з`ясування фактичних обставин справи, зокрема щодо обізнаності позивача про скликання та проведення загальних зборів учасників господарського товариства, щодо присутності позивача на загальних зборах, що не означає остаточного вирішення спору по суті. 
Натомість Верховний Суд звертає увагу на те, що такі обставини у цій справі № 909/50/18 були з достовірністю встановлені судами попередніх інстанцій.
Крім того Верховний Суд зазначає про те, що у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/21845/16 міститься висновок Верховного Суду про те, що, якщо під час розгляду справи судом буде встановлено факт присутності учасника товариства на загальних зборах, то допущені юридичною особою порушення порядку персонального повідомлення учасника не є підставою для визнання рішень загальних зборів учасників недійсними.
Як вбачається суди попередніх інстанцій у цій справі, відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», виходили з того, що хоча в матеріалах справи і відсутні докази, які б підтверджували обставини повідомлення позивача у встановлені законом порядку та строки про скликання загальних зборів учасників товариства, на яких були прийняті спірні рішення, а саме: про дату, час, місце їх проведення та порядок денний, проте матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач брав участь у зборах Товариства, що відбулися 30 липня 2014 року, приймав участь у голосуванні на цих зборах та у прийнятті рішень, підписував протокол цих зборів № 5/14 від 30 липня 2014 року.
Наведене свідчить про те, що зазначені висновки судів відповідають зазначеному висновку Верховного Суду, що міститься що у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/21845/16 .
Верховний Суд не бере до уваги і посилання позивача у касаційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 904/5857/17, оскільки за жодним із критеріїв (ні за змістовним, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями) правовідносини у цій справі не є подібними правовідносинами у цій справі № 909/50/18.
Предметом спору у справі № 904/5857/17 є визнання недійсним дій державного реєстратора неправомірними та скасування реєстраційних записів. Позов заявлений до державного реєстратора та обґрунтований незаконністю його дій при вчиненні спірних реєстраційних записів щодо господарського товариства, учасником якого є позивач, та необхідністю захистити корпоративні права та інтереси позивача як учасника господарського товариства. 
Як вбачається визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства не було предметом спору у справі № 904/5857/17, у той час, як визнання недійсними дій державного реєстратора неправомірними та скасування реєстраційних записів не є предметом спору у цій справі № 909/50/18. Державний реєстратор не є учасником спору у справі № 909/50/18.
Наведене свідчить про те, що правовідносини у справах № 904/5857/17 та №  909/50/18 є неподібними та не є релевантними для їх врахування судами у справі № 909/50/18. 
Крім того Верховний Суд зазначає про те, що позивач у касаційній скарзі взагалі не зазначає, в чому полягає подібність правовідносин в усіх справах, на висновки Верховного Суду в яких він послався.
Фактично доводи позивача у касаційній скарзі стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та зводяться до переоцінки вже оцінених судами доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлені частиною другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України. Доводи позивача у касаційній скарзі фактично зводяться до незгоди з ухваленими судами попередніх інстанцій у цій справі судовими рішеннями.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції зазначає про те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Іншою підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі позивач визначив пункт 4 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Позивач у касаційній скарзі посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили наявні у справі докази, які підтверджують незаконність спірного рішення, та не надали їм належну оцінку, тобто доводи скаржника зводяться до підстави, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, З частини другої статті 287 цього Кодексу.
Верховний Суд зазначає, що умовою застосування пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Проте у цій справі заявлена скаржником підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованою, про що зазначалося вище. З огляду на необґрунтованість зазначеної позивачем у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника і на пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, а також на доводи, що стосуються порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не дослідження судами зібраних у справі доказів.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
З огляду на викладене касаційне провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року у справі №  909/50/18 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформлених протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частин другої та третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Постанова або ухвала суду касаційної інстанції оформлюється суддею- доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4647/18).
6.2. Оцінка доводів касаційної скарги третьої особи-1 - Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України».
Як вбачається третя особа-1 оскаржує рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року в частині задоволення позову про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року.
За змістом частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, в якій визначені межі розгляду справи судом касаційної інстанції, суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанова Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову третьою особою-1 не оскаржуються, то в цій частині зазначені судові рішення Верховним Судом за касаційною скаргою третьої- особи-1 не переглядаються.
Третя особа-1 у касаційній скарзі зазначає про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність у позивача права на подання позову у цій справі, не врахували те, що позивач у справі станом на дату подання позову вже не був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" та не мав права на оскарження рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року. В обґрунтування зазначених доводів та підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник послався на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 червня 2021 року у справі №  906/1336/19, відповідно до яких у особи, яка подала позов про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства та станом на дату прийняття спірних рішень була учасником господарського товариства, проте відчужила свої корпоративні права в такому товаристві і станом на дату подання позову не є учасником товариства, відсутнє право на подання такого позову. 
Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає про те, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач мав право на оскарження до суду спірних рішень загальних зборів та довів порушення його корпоративних прав внаслідок прийняття загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД" рішення, оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 червня 2021 року у справі №  906/1336/19, з огляду на таке.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. 
У частині другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено осіб, які мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До таких осіб зазначена норма відносить юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
У статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, до яких законодавець відніс також і справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Аналіз частини другої статті 4 та пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності свідчить про те, що чинне процесуальне законодавство передбачає можливість для учасника юридичної особи, який вибув, бути учасником корпоративного спору. При цьому положення пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України не конкретизують статусу, в якому такий учасник може виступати у справі: позивачем, відповідачем, третьою особою. Наведене свідчить про те, що учасник юридичної особи, який вибув, може бути, зокрема і позивачем у корпоративному спорі.
При цьому Верховний Суд зазначає про те, що учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору про визнання недійсними рішень юридичної особи, у разі, якщо ці рішення прийняті у період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення. 
Застосування цього підходу у судовій практиці є сталим та підтверджується відповідною практикою Верховного Суду, зокрема постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 456/2-6/11, у постанові Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 у справі №  667/3881/15ц, у постановах Касаційного господарського суду від 27 серпня 2019 року у справі № 904/24/19, від 15 січня 2020 року у справі № 913/285/19, від 28 березня 2018 року у справі № 908/2027/16 та інших. 
Аналіз практики Верховного Суду свідчить про те, що висновки Верховного Суду про відступ від цієї позиції відсутні. Колегія суддів Касаційного господарського суду, яка здійснює розгляд цієї справи № 909/50/18, також не вбачає підстав для відступу від цієї позиції. 
Як вбачається предметом спору цій справі є, зокрема, визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КГД-БУД", оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року.
Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем у справі є ОСОБА_1 , який станом на 27 листопада 2015 року - дату проведення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», на яких були прийняті спірні рішення, був учасником зазначеного товариства з часткою у статутному капіталі у розмірі 22,73 %. Проте позов у цій справі був ним поданий після того, як він у лютому 2016 року відчужив свої корпоративні права у зазначеному товаристві на користь іншої особи та втратив статус учасника Товариства. 
Позивач як на підставу недійсності спірних рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД» послався на те, що спірні рішення були прийняті загальними зборами учасників товариства з порушенням порядку скликання загальних зборів та порядку ухвалення рішення загальних зборів, зокрема позивач зазначив про те, що він про скликання загальних зборів учасників товариства, на яких були прийняті спірні рішення, не повідомлявся, з порядком денним не ознайомлювався, участі у зборах не брав, протокол зборів не підписував. Також позивач послався на порушення його корпоративних прав як учасника товариства, зокрема прав бути належним чином повідомленим про скликання зборів та ознайомленим з порядком денним зборів, брати участь у зборах учасників з правом вирішального голосу. 
З огляду на зазначені визначені позивачем підстави позову суди попередніх інстанцій у цій справі № 910/50/18 досліджували обставини повідомлення позивача про скликання загальних зборів учасників товариства, на яких були прийняті спірні рішення, обставини обізнаності позивача про скликання цих зборів та участі позивача у цих зборах. За результатом дослідження цих обставин суди з урахуванням висновків проведених у справі судових експертиз, зокрема встановили, що позивач не був належним чином повідомлений про скликання загальних зборів учасників Товариства, що відбулися 27 листопада 2015 року, не був повідомлений про дату, час, місце проведення та порядок денний цих зборів, був відсутній на цих зборах, підпис позивача на протоколі зборів № 27 від 27 листопада 2015 року виконаний не позивачем, а іншою особою.
Відповідно до частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Отже за змістом статті 167 Господарського кодексу України правомочність учасника на участь в управлінні господарським товариством, зокрема шляхом участі у загальних зборах учасників товариства, є однією із складових корпоративних прав. Зазначені права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів, якщо учасник/член не зміг узяти участі у загальних зборах та/або належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо, тобто не зміг належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16).
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій, встановивши обставини того, що позивач станом на дати прийняття спірних рішень був учасником Товариства, однак не був повідомлений про дату, час, місце проведення та порядок денний загальних зборів, на яких були прийняті спірні рішення, дійшов правильних висновків про те, що позивач довів наявність у нього порушених корпоративних прав, що підлягають судовому захисту у цій справі, а саме: прав на участь в управлінні Товариством, та обрав належний та ефективний спосіб їх захисту.
При цьому Верховний Суд зазначає про те, що зазначений висновок судів попередніх інстанцій не суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, на неврахування яких судами послалося Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» у касаційній скарзі, оскільки у підпункті 7.2.5. пункту 7.2. зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що учасник товариства може звернутися з позовною вимогою про визнання недійсним рішення загальних зборів, посилаючись на порушення порядку скликання загальних зборів чи порядку ухвалення рішення загальних зборів (наприклад на неповідомлення чи невчасне повідомлення позивача про їх проведення, на прийняття загальними зборами рішення з питання, не передбаченого порядком денним, тощо). У подібних випадках може бути порушене корпоративне право учасника брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому законом та статутом товариства. Внаслідок такого порушення воля або волевиявлення товариства в особі його вищого органу могли бути спотворені через спотворення волі або волевиявлення учасника - особи, яка входить до складу такого органу, адже учасники, діючи разом як вищий орган товариства, формують волю і волевиявлення товариства. У цьому разі позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства спрямована на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили (його анулювання зі зворотною силою в часі) внаслідок набрання законної сили судовим рішенням про задоволення такої позовної вимоги.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у пунктах 28, 29 ухвали від 22 лютого 2022 року у цій справі № 909/50/18 (про повернення справи №  909/50/18 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного суду для розгляду) зазначила про те, що проблема застосування належного способу захисту і визначення особи, права якої порушено у такому випадку, залежить від обґрунтування позивачем того, в чому полягає порушення прав заявника, якими доказами воно підтверджується, тобто пов`язана із доказуванням та оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі. Правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, були зроблені на підставі тих встановлених судами обставин, що склалися у справі № 906/1336/19, і Велика Палата Верховного Суду не робила висновків щодо неможливості в цілому для учасника товариства, який вибув, заявляти вимоги про визнання недійсним рішення зборів учасників, яким порушено майнові права такого учасника (завдано йому збитків).
З огляду на викладене Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 мав право оскаржити до суду рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», прийняті у період, коли він був учасником зазначеного товариства до моменту припинення його правовідносин з товариством, та довів порушення його корпоративних прав спірним рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», оформленим протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, є правильними та не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №  906/1336/19, натомість є такими, що відповідають та узгоджуються з висновками, викладеними у підпункті 7.2.5. пункту 7.2. зазначеної постанови.
Разом з цим, надаючи оцінку доводам третьої особи-1, наведеним у касаційній скарзі, про неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 червня 2021 року у справі №  906/1336/19, щодо відсутності в учасника господарського товариства, який вибув, права на оскарження до суду рішення загальних зборів, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виходить з того.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду встановив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, зокрема у пункті 7.2. постанови, сформувала такі висновки:
- позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів може бути спрямована на настання різних правових наслідків залежно від підстав, з яких таке рішення оспорюється (підпункт 7.2.4. пункту 7.2. постанови Великої Палати Верховного Суду);
- учасник товариства може звернутися з такою позовною вимогою (про визнання недійсним рішення загальних зборів), посилаючись на порушення порядку скликання загальних зборів чи порядку ухвалення рішення загальних зборів, наприклад на неповідомлення чи невчасне повідомлення позивача про їх проведення, на прийняття загальними зборами рішення з питання, не передбаченого порядком денним, тощо. У подібних випадках може бути порушене корпоративне право учасника брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому законом та статутом товариства. Внаслідок такого порушення воля або волевиявлення товариства в особі його вищого органу могли бути спотворені через спотворення волі або волевиявлення учасника - особи, яка входить до складу такого органу, адже учасники, діючи разом як вищий орган товариства, формують волю і волевиявлення товариства. У цьому разі позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства спрямована на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили (його анулювання зі зворотною силою в часі) внаслідок набрання законної сили судовим рішенням про задоволення такої позовної вимоги (підпункт 7.2.5. пункту 7.2. постанови Великої Палати Верховного Суду);
- рішення загальних зборів учасників товариства, яке за своїм змістом не відповідає закону, не створює правових наслідків, оскільки застосування імперативної норми закону не може залежати від волі приватних осіб. Такі ж наслідки настають, якщо рішення загальних зборів учасників товариства за своїм змістом не відповідає правомірним нормам статуту, оскільки останній є локальним нормативним актом юридичної особи. Не може створювати правових наслідків і рішення загальних зборів учасників товариства, які насправді не було проведено, хоча на підтвердження такого рішення складений протокол (помилковий, підроблений тощо). У подібних випадках позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства спрямована не на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили, яке не створює правових наслідків незалежно від прийняття судом відповідного рішення, а на захист інтересу щодо правової визначеності. Судове рішення про задоволення відповідного позову не приводить до анулювання рішення загальних зборів учасників товариства, але знімає сумніви з цього приводу (підпункт 7.2.6. пункту 7.2. постанови Великої Палати Верховного Суду);
- якщо позивач посилається на те, що загальні збори товариства насправді не відбулися, а протокол зборів виготовлено значно пізніше, за таких умов позовна вимога спрямована не на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили (оскільки, на думку позивача, таке рішення не було прийняте взагалі), а на захист інтересу в досягненні правової визначеності щодо рішень, які приймалися або не приймалися органом юридичної особи. Водночас такий інтерес можуть мати лише актуальні учасники товариства, зокрема особа, яка стала учасником товариства замість позивача, який відчужив свою частку в статутному капіталі товариства та передав її до моменту звернення до суду з позовом, але не сам позивач (підпункт 7.2.7. пункту 7.2. постанови Великої Палати Верховного Суду);
- якщо позивач відчужив свою частку в статутному капіталі та передав її до моменту звернення до суду з позовом (про визнання недійсним рішення загальних зборів, які насправді не відбулися, а протокол зборів виготовлений значно пізніше у часі (підроблений, помилковий), у такому випадку позивач не довів порушення своїх корпоративних прав або інтересів на час звернення з позовом до суду, у зв`язку із чим у позові слід відмовити (підпункт 7.2.8. пункту 7.2. постанови Великої Палати Верховного Суду). 
Проаналізувавши зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає про те, що ці висновки Великої Палати Верховного Суду (про наявність у особи, яка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів, проте на момент звернення до суду з таким позовом відчужила свою частку в статутному капіталі господарського товариства, можливості звернутися з таким позовом та про наявність у такої особи порушених корпоративних прав) сформовані в залежності від того, з яких підстав така особа (позивач) оскаржує спірні рішення загальних зборів товариства. 
При цьому висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у підпунктах 7.2.6., 7.2.7, 7.2.8. пункту 7.2. постанови від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, про те, що у особи (позивача), яка відчужила свою частку в статутному капіталі товариства та передала її іншій особі до моменту звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів, відсутнє право на звернення з таким позовом, на який послалася третя особа-1 у касаційній скарзі у цій справі №  909/50/18, стосується виключно таких підстав позову (підстав недійсності рішення загальних зборів), як невідповідність рішення загальних зборів закону, положенням статуту товариства, фактичне непроведення зборів, оформлення рішення загальних зборів помилковим / підробленим протоколом. Тобто цей висновок не стосується випадку, якщо рішення загальних зборів учасників господарського товариства оскаржується з підстав порушення порядку скликання загальних зборів чи порядку ухвалення рішення загальних зборів (неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення позивача про їх проведення, прийняття загальними зборами рішення з питання, не передбаченого порядком денним, тощо).
У справі № 906/1336/19, при здійсненні касаційного розгляду якої Велика Палата Верховного Суду сформувала зазначені вище висновки, господарські суди встановили, що спірне рішення загальних зборів господарського товариства оскаржувалося позивачем з підстав того, що загальні збори, на яких були прийняті спірні рішення, насправді не відбулися, протокол зборів був виготовлений значно пізніше у часі, без фактичного проведення зборів та голосування на них учасників товариства, про що зазначено, зокрема у пунктах 1.2.1., 7.2.7. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19.
При цьому обставини порушення порядку скликання загальних зборів чи порядку ухвалення рішення загальних зборів (неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення позивача про їх проведення, прийняття загальними зборами рішення з питання, не передбаченого порядком денним, тощо), на які послався позивач у цій справі № 909/50/18, що переглядається, не були визначені позивачем у справі № 906/1336/9 підставою позову та підставою недійсності спірних рішень загальних зборів учасників господарського товариства.
Натомість, обставини невідповідності спірного у цій справі № 909/5018 рішення загальних зборів положенням закону, статуту товариства, обставини фактичного непроведення зборів, оформлення рішення загальних зборів помилковим / підробленим протоколом, не були визначені позивачем підставою позову у цій справі № 909/50/18, що переглядається.
Крім того Верховний Суд зазначає про те, що у матеріалах справи №  909/50/18 наявні оригінали протоколів загальних зборів, на яких були прийняті спірні рішення, які були надані позивачем та були предметом дослідження судів та експертів в рамках проведених у справі судових експертиз (том 3, а.с.206 - 209). Проте у справі № 906/1336/19 оригінал протоколу зборів учасників товариства був відсутній (пункт 2.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №  906/1336/19). 
Наведене вище свідчить про те, що підстави позову та обставини у справах №  906/1336/19 та № 909/50/18 є різними, з огляду на що висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у підпунктах 7.2.6., 7.2.7, 7.2.8. пункту 7.2. постанови від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, є нерелевантними до правовідносин у цій справі № 909/50/18, що переглядається, оскільки стосуються інших, ніж у цій справі підстав позову, та відповідно не підлягали врахуванню судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі № 909/50/18.
Отже посилання третьої особи-1 у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій зазначеного висновку Верховного Суду, викладеного у підпунктах 7.2.6. - 7.2.8. пункту 7.2. постанови від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, є безпідставними, а наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач ( ОСОБА_1 ) мав право оскаржити до суду спірні рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД» та довів порушення його корпоративних прав рішенням, оформленим протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, оскільки (1) оскаржувані ним рішення, зокрема рішення, оформлене протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, були прийняті у період, коли він був учасником зазначеного товариства та до моменту припинення його правовідносин з товариством, (2) спірні рішення оскаржувалися позивачем з підстав порушення порядку скликання загальних зборів та порядку ухвалення рішень та (3) позивач довів порушення своїх прав на участь в управлінні господарським товариством, зокрема на участь у загальних зборах, що за змістом статті 167 Господарського кодексу України є однією із складових корпоративних прав, внаслідок прийняття рішення, оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року.
7. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг. 
Як уже зазначалося, оскільки підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наведена позивачем у касаційній скарзі є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача ( ОСОБА_1 ) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року у справі №  909/50/18 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформлених протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на те, що доводи третьої особи-1, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року у справі №  909/50/18 в частині задоволення позову.
8. Судові витрати.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників. 
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року у справі №  909/50/18 в частині задоволення позову про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КГД-БУД», оформленого протоколом № 27 від 27 листопада 2015 року, залишити без змін.
3. Касаційне провадження у справі № 909/50/18, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2021 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року у справі №  909/50/18 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом № 5/14 від 30 липня 2014 року, з підстави, передбаченої пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. Баранець 

Судді                                                                                                    Л. Стратієнко 

                                                                                                    В. Студенець