Постанова                             
Іменем України                       
 
11 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 755/4963/21
провадження № 61-17436св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,               Тітова М. Ю.,         
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов Михайло Андрійович, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов Михайло Андрійович, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця
 
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня            2021 року у складі судді Галагана В. І. та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Махлай Л. Д., Немировської О. В.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст заяви
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. 03 березня 2021 року у виконавчому провадженні № 62797085.
 
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1  зазначав, що 12 серпня                2020 року приватний виконавець Корольов М. А. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 62797085 про примусове виконання виконавчого листа № 2-2712/1/2011, виданого Дніпровським районним судом              м. Києва 14 серпня 2018 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) заборгованості за кредитним договором у сумі 316 500,03 дол. США і 435 536,47 грн та судових витрат у розмірі 1 820,00 грн. 24 лютого 2021 року Київський апеляційний суд прийняв постанову у справі № 2-2712/1/201, якою скасував ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року та                          від 24 січня 2019 року про поновлення стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Однак приватний виконавець  постанови апеляційного суду проігнорував та 03 березня 2021 року в межах виконання вказаних виконавчих листів прийняв постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 06 квітня 2021 року скаргу задовольнив. Визнав неправомірною та скасував постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. 03 березня 2021 року у виконавчому провадженні № 62797085.
 
Ухвала   суду   першої   інстанції   мотивована   наявністю   підстав   для   задоволення скарги.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
Київський апеляційний суд постановою від 09 вересня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» залишив без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її  узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 23 жовтня 2021 року,                  ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду    м. Києва від 06 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                від 09 вересня 2021 рокуі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.
 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права                           у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 25 лютого               2021 року у справі № 679/219/20, від 18 березня 2021 року у справі                                    № 911/3142/19, від 12 квітня  2021 року у справі № 400/1832/20, від 12 серпня 2021 у справі № 420/512/21,  від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 09 лютого 2021 року у справі               № 908/1152/18, від 30 червня 2021 року у справі № 927/889/18, від 25 квітня                   2018 року у справі № 295/5011/15, від 02 червня 2020 року у справі                                      № 910/17792/17, від 12 травня 2021 року у справі № 216/3765/16, від 20 лютого 2020 року у справі № 263/3930/16, від 22 квітня 2020 року у справі                                       № 522/19433/17, від 11 березня 2021 року у справі № 296/9824/19, від 04 лютого  2021 року у справі № 202/26139/13; відсутній висновок Верховного Суду про повернення виконавчого документа стягувачу (в рамках відкритого виконавчого провадження) або закінчення виконавчого провадження, як «скасування судом ухвали про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання», з урахуванням, що повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження визначені статтями 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на те, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних  свобод (далі - Конвенція).  Конституційне право на участь у судовому розгляді, у тому числі бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може вважатися формальним - це є порушенням вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення. Однак апеляційний суд на це уваги не звернув та залишив ухвалу суду першої інстанції без змін. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою    Верховного    Суду    від    27   січня  2022    року   відкрито   касаційне
провадження у справі та витребувано її матеріали із  суду першої інстанції.
 
09 лютого 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми                                            права  у  подібних  правовідносинах,  викладеного  у  постанові  Верховного  Суду   
та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується                          з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                        права  в   межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга
підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень                      у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
 
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
 
Із матеріалів справи відомо, що ухвалою від 22 березня 2021 року Дніпровський районний суд м. Києва прийняв до свого провадження скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов М. А., ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця та зазначено про судовий розгляд скарги на 06 квітня 2021 року                       об 11 год 30 хв. 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
 
Матеріали справи містять роздруківки з електронної пошти суду про отримання учасниками справи  документу в електронному вигляді «Ухвала від 22 березня 2021 року у справі № 755/4963/21», надісланих на їх електронні адреси. Проте, із зазначених аркушів справи неможливо встановити, який текст офіційного документа скеровувався судом на електронну адресу банку. 
 
Доказів направлення банку судової повістки - повідомлення, як того вимагає стаття 128  ЦПК  України матеріали справи не містять. 
 
Таким чином, банк, який є стягувачем у цих правовідносинах, не був належним чином, як того вимагає стаття 128 ЦПК України, повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції на 06 квітня 2021 року, судове рішення суду першої інстанції ухвалене за його відсутності. Процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно нього порушені через його непоінформованість про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.
 
Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, ПАТ АБ «Укргазбанк» вказувало про не повідомлення його судом першої інстанції про судове засідання.
 
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
 
Такий висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі                              № 522/18010/18.
 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Аналіз постанов Касаційного цивільного суду підтверджує, що застосування пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.
 
Проте суд апеляційної інстанції не встановив належного повідомлення стягувача про розгляд справи судом першої інстанції та не звернув уваги на пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, яким передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а тому зробив неправильний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
 
Ураховуючи наведене, аргументи касаційної скарги щодо суті заяви не підлягають оцінці судом касаційної інстанції, оскільки апеляційний суд порушив норми процесуального права, які є підставою для скасування постанови апеляційного суду.
 
У частині четвертій статті 411 ЦПК України визначено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати                       і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись  статтями  400, 411, 416  ЦПК  України,  Верховний  Суд  у  складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко     
 
                                                                                                            В. М. Коротун
                                                                                                            
М. Ю. Тітов