ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3532/22 Справа № 205/453/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 — адвоката Тома Віталія Пилиповича на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження, – 

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року представник заявника ОСОБА_1 — адвокат Тома В.П звернувся до суду із заявою про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження, заінтересована особа Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради.
В обґрунтування вимог заяви представник заявника ОСОБА_1  — адвокат Тома В.П. посилався на те, що  ОСОБА_1  народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про її народження батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Батька зазначено зі слів матері. З 1991 року мати заявника – ОСОБА_2 , проживала однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 до часу, коли заявникові виповнилося 7 років. ОСОБА_4 забирав ОСОБА_2 з ОСОБА_1 із пологового будинку. ОСОБА_4 визнавав себе батьком заявника, утримував її з матір`ю, займався її вихованням, проживав з ними та проводив дозвілля. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Встановлення батьківства  ОСОБА_1 необхідне для встановлення факту родинних відносин та у майбутньому зміни прізвища. На підставі викладеного представник заявника ОСОБА_1 — адвокат Тома В.П. просив суд визнати походження  ОСОБА_1 від ОСОБА_5 , шляхом встановлення факту батьківства, та внести зміни до актового запису про народження. 
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження, заінтересована особа Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради. 
В апеляційній скарзі представника заявника  ОСОБА_1  — адвокат Тома В.П.просить рішення суду від 29 листопада 2021 року скасувати на ухвалити нове рішення, про задоволення заяви ОСОБА_1  в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення.
       Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” роз`яснено, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.
При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 54 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. 
З матеріалів справи вбачається, заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками у свідоцтві про народження зазначено: мати – ОСОБА_2 , батько – ОСОБА_3 (а.с. 5).
Згідно із відомостями, зазначеними в актовому записі про народження ОСОБА_1 № 619 від 26 травня 1993 року, відомості про батька вказані у відповідності до положень ч. 2 ст. 53 КпШС України, яка була чинною на час виникнення правовідносин, тобто, за вказівкою матері (а.с. 72).
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_4 , він перебував зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с. 7).
Звернувшись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 посилалася на те, що її матір – ОСОБА_2 , проживала разом із ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , вела спільне господарство, як до її народження, так і після - до досягнення нею семирічного віку. Зазначала, що, померлий ОСОБА_4 визнавав себе її батьком – утримував її з матір`ю та займався її вихованням. Також як на доказ вона посилалася на спільні фотографії.
Окремо як на факт визнання свого батьківства ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 посилалася на проставлення ним свого підпису у графі “батько” у її свідоцтві про народження.
Слід зазначити, з актового запису про народження ОСОБА_1 № 619 від 26 травня 1993 року вбачається, що реєстрація народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відбулася за заявою матері – ОСОБА_2 , яка також була заявником в органі РАЦС, відомості про батька, окрім його ім`я, яке зазначено у відповідності до положень ч. 2 ст. 54 КпШС України, відсутні.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 звертався до органів РАЦС для реєстрації народження ОСОБА_1 , за життя визнавав факт свого батьківства, отримував свідоцтво про її народження, матеріали справи не містять та заявником не надано.
Фотографії, надані заявником ОСОБА_1 як доказ того, що ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя визнавав факт свого батьківства відносно ОСОБА_1 , не можуть свідчити про наявність такого батьківства, оскільки не можуть бути беззаперечним фактом батьківства ОСОБА_4 відносно заявника, та не є визначальними у вирішенні цього питання та не доводять факт спільного проживання матері ОСОБА_1 із ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства до народження дитини.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів на підтвердження того, що заявниця проживала разом із ОСОБА_4 , який, як зазначала заявниця, є її батьком, за його життя однією сім”єю суду не надано.
Належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 за життя визнавав себе батьком заявниці суду також не надано.
Доказів на підтвердження факту утримання та виховання ОСОБА_4 ОСОБА_1 у неповнолітньому віці, заявником суду надано не було.
Будь-які інші належні докази на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 до народження дитини, спільного виховання чи утримання ними дитини, докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_4 за його життя батьківства, як того вимагає законодавство, що діяло на час народження  ОСОБА_1 , суду не надано. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження, відповідно до норм КпШС України, що діяв на момент народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Доводи апеляційної скарги про неповне вивчення доказів у справі, наявність підстав для задоволення заяви є безпідставними та не підтверджуються належними доказами у справі.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника  ОСОБА_1 — адвоката Тома Віталія Пилиповича– залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова