КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                                                                                  
Справа № 759/8609/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3795/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року                                                                                                           м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                              
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Бюро державної реєстрації», державного реєстратора комунального підприємства «Бюро державної реєстрації» Набока Віталія Миколайовича, житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-12» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Петренко Н.О.,-
 
      встановив:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрцію права власності ЖБК «Індикатор-12» на квартиру АДРЕСА_1 державного реєстратора КП «Бюро державної реєстрації» Набока В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 39173150 від 12.01.2018р. (номер запису про право власності 24357326 від 09.01.2018р.) та скасувати запис про право власності № 24357326 від 09.01.2018р., вчинений державним реєстратором КП «Бюро державної реєстрації» Набоком В.М., щодо права власності ЖБК «Індикатор-12» на квартиру АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державна реєстрація не могла бути проведена. Позивач разом з дружиною проживає у спірній квартирі більше 15 років, а тому має право на визнання права власності на квартиру у відповідності до положень ст. 344 ЦК України. Державна реєстрація проведена з порушенням норм законодавства. Державним реєстратором не вчинені дії по встановленню прав інших осіб на відповідне майно.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялися належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та безпідставності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду.
Встановлено, що 12 січня 2018 року державним реєстратором КП «Бюро державної реєстрації» Набоком В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ЖБК «Індикатор-12». 
Підстава виникнення права власності: технічний паспорт, виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації 14 листопада 2017 року; довідка ЖБК «Індикатор-12» № 90 від 30 жовтня 2017 року.
Згідно відповіді начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 12 березня 2018 року № 1209/26, за даними картотеки реєстрації особи (форма-А та форма-Б) за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_2 , з 16 липня 1992 року по теперішній час.
Відповідно до актів обстеження від 14 січня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 червня 2019 року, складених ЖБК «Індикатор-12», на теперішній час у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що з 2002 року, на підставі усної домовленості з членом ЖБК «Індикатор-12» ОСОБА_2 , позивач та його дружина проживають у квартирі АДРЕСА_1 , сплачують комунальні платежі та дбають про квартиру. Враховуючи, що позивач разом з дружиною проживає у спірній квартирі більше 15 років, він має право на визнання права власності на квартиру у відповідності до положень ст. 344 ЦК України. Позивач вважає, що державна реєстрація права власності на квартиру за відповідачем не могла бути проведена. Будь-які підстави вважати, що спірна квартира належить ЖБК «Індикатор-12», а не ОСОБА_2 , відсутні. Рішення про державну реєстрацію прийнято на підставі документів, які не можуть посвідчувати право власності ЖБК «Індикатор-12» на квартиру.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктами 18, 23 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року зроблено висновок, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. 
Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.
У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи, що позивач не заявив вимогу про витребування майна, що було б підставою в разі обґрунтованості такого позову для внесення відповідного запису, керуючись принципом диспозитивності, колегія суддів вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту, а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції проігноровано подані представником клопотання та заяву про збільшення позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені документи зареєстровані 15 листопада 2021 року, однак фактично суддею отримані 16 листопада 2021 року, тобто після закриття підготовчого засідання та розгляду справи по суті.
Згідно протоколу судового засідання від 15 листопада 2021 року, представником позивача не заявлялося клопотання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог. Крім того будь-яких заперечень щодо закінчення підготовчого засідання представником позивача не заявлялось.
Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять зауважень на протокол судового засідання від 15 листопада 2021 року.
Клопотання представника ЖБК «Індикатор-12» про закриття апеляційного провадження, у зв`язку із тим, що позивач фактично і юридично діють в інтересах  іншої фізичної особи - ОСОБА_2 , без надання жодних документів на підтвердження повноважень, є безпідставним, оскільки стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ОСОБА_1 вважаючи, що саме його права порушено, звернувся до суду із даним позовом. Підстави вважати, що ОСОБА_1 звернувся з позовом в інтересах іншої особи - відсутні. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 листопада 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування або зміни за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-                
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 26 серпня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                                    Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                                     С.В. Кулікова

 
                                                                                                                                С.Г. Музичко