ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 червня 2022 року           справа №200/8993/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді   Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміцністративного суду від від 1 грудня 2021 року, ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 р.  у справі  № 200/8993/21 (головуючий І інстанції суддя Крилова М.М.)  за позовом    ОСОБА_1   до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                    ВСТАНОВИВ:

20 липня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_2 про:
- визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не виданні наказу по стройовій частині про зарахування з 19 квітня 2017 року до списків військової частини та не поставлення на всі види матеріального забезпечення;
- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 09 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року;
- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 21 листопада 2019 року в повному обсязі;
- визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у невиплаті станом на час звільнення з лав ЗСУ в запас 21 листопада 2019 року індексації грошового забезпечення за період з 09 червня 2017 року по 21 листопада 2019 року в повному обсязі;
- зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 09 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року зі застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;
- зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 21 листопада 2019 року зі застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та за виключенням виплаченої частини індексації;
- зобов`язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2017 року по 09 червня 2017 року.
Ухвалою Донецького окружного  адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 200/8993/21 позов про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності,  яка полягає у не виданні наказу по стройовій частині про зарахування з 19 квітня 2017 року до списків військової частини та не поставлені на всі види матеріального забезпечення та зобов`язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2017 року по 09 червня 2017 року - залишити без розгляду.
Рішенням Донецького окружного  адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 200/8993/21 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 09 червня 2017 року по 31 жовтня 2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року зі застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та за виключенням виплаченої частини індексації;
В іншій частині позову відмовлено. 
Вирішено питання судових витрат (а.с. 118-122).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, обидві сторони  подали апеляційні скарги.
Щодо апеляційної скарги на ухвалу суду, то позивач посилається на те, що нею не пропущений строк позовної давнини, а суд порушив норми процесуального права в цьому випадку.
В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду позивач вказує на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог за період з листопада 2018 року по листопад 2019 року, оскільки відповідачем було неправильно розраховано суму індексації за спірний період.  
Відповідач апеляційну скаргу обґрунтував тим, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку із розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум. Крім того, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2017 - лютому 2018 у Міністерства оборони України не було. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та  відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 19 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX, від 15 березня 2022 року  № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року  № 2212-IX, якими в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року.  
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1  (а.с. 12).
Має  статус  учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с. 14, 16-18).
19 квітня 2017 року між Міністерством оборони України в особі Командувача Високомобільних десантних військ та позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу  (а.с. 19-20).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.06.2017 року № 160 позивача зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 09 червня 2017 року ().
Командиром військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) був виданий наказ від  09.06.2017 року за  № 160 про запрахування позивача до списк4ів особового складу частини з 09 червня 2017 року (а.с. 45).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.11.2019 року № 332 лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 , звільнену наказом Командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ від 20 вересня 2019 року № 113, вважати такою, що справи та посаду здав і направити до Краматорського МВК Донецької області. З 21 листопада 2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення  (а.с. 22).
У період з червня 2017 року по жовтень 2018 року включно позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. У період з листопада 2018 року по листопад 2019 року включно індексація нараховувалась та виплачувалась, базовий місяць при обчисленні - березень 2018 року, що підтверджується довідкою-розрахунком про виплату індексації грошового забезпечення та картками з особового рахунку ОСОБА_1 за 2017-2019 роки   (а.с. 47-50).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
За правилами частини першої ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
За унормуванням частин другої-третьої ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що  індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
У частині 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За визначенням ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 5 вказаного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правилами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» занотовано, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
П. 11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку).
Приписами п. 6 Порядку обумовлено: виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Вирішуючи спір, судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 19 липня 2019 року в справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року в справі № 825/694/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Суд зазначає, що посилання апелянта на відсутність коштів для виплати індексації, судом не береться до уваги, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Щодо визначення базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Враховуючи положення Порядку № 1078, місяць, у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. 
У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.
За унормуванням  п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі -Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 6 до Постанови № 1294 затверджена Схема посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, з якої випливає, що з січня 2008 року не відбувалася зміна посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
Наступним підвищенням посадових окладів військовослужбовців було 01 березня 2018 року, зі вступом в дію постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.
Отже, березень 2018 року є базовим місяцем проведення індексації грошових доходів позивача з березня 2018 року.
Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовні вимоги позивача щодо не видання наказу по стройовій частині про зарахування  її з 19 квітня 2017 року до списків військової частини та не поставленні на всі види матеріального забезпечення та зобов`язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2017 року по 09 червня 2017 року, виходив з того, що  за ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до п. 17 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Отже, військова служба є публічною службою, а тому при поданні позовів щодо прийняття громадян на військову службу, її проходження та звільнення з неї застосуванню підлягає строк, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, а саме місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такою аргументацією суду першої інстанції з урахуванням того, що підставою видання цього наказу  серед іншого визначено: припис № 3/5910 від 09.06.2017 року і рапорт ОСОБА_1 від 09.06.2017 року. Відомостей про оскарження цього наказу або внесення в нього змін  сторони суду не надавали (а.с. 81).
Більш того, позивачеві  у відповідності до п. 2.10.4.3 додатку 24 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України видавалась довідка від 10.12.2019 року про проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2  з визначенням дати 09.06.2017 - 21.11.2019, але позивач до суду звернулась 20.07.2021 року  (а.с. 21).
В адміністративному судочинстві відсутнє поняття позовної давнини, є строк звернення до суду, якого позивач не дотрималась, тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо цього питання.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з дотримання норм матеріального права, які регулюють спірні праоввідносини.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про   часткове задоволення позовних вимог.
За унормуванням ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи  вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування  ухвали і рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,
                                                                 
                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_2 на ухвалу і  рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 грудня 2021 року  - залишити без задоволення.
Ухвалу  і рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 1 грудня 2021 р.   у справі  № 200/8993/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                          Г.М. Міронова

                                                                                                                         І.В. Геращенко

                                                                                                                         Е.Г.Казначеєв