КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа №361/8787/15-ц                                          Головуючий у 1 інстанції: Петришин Н.М.
провадження №22-ц/824/5559/2022                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 червня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2015 року позивач ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 07.05.2008 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку 
№ НОМЕР_1 , згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 100 000 доларів США. 
Вказував, що позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 07 травня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 14,00 % річних. 
Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
При цьому, відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
Станом на 02.12.2015 року заборгованість відповідачки з повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 36 633, 29 доларів США та пеня у розмірі 69 689, 36 грн. 
Тому, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.
Заперечуючи проти позову, відповідачка 18 лютого 2020 року подав заперечення, в яких зазначав, що надані позивачем довідка-розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені працівниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Вказує, що позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Вважала, що позивачем не надані докази, які відповідають вимогам допустимості та належності щодо суми фактично сплачених коштів в погашення заборгованості за основною сумою боргу та нарахованими процентами, зазначає, що доказами можуть бути виключно первинні бухгалтерські документи. На час розгляду справи 31.01.2020 року позивачем не надано доказів, які б підтвердили рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 633 долари США 29 центів, пеню у розмірі 69 689 гривень 36 копійок та судовий збір у розмірі 15 219,13 гривні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Скаргу обґрунтовувано тим, що відмовляючи у прийнятті до розгляду зустрічного позову судом першої інстанції не було досліджено належним чином того, що підставою для подання зустрічного позову було недотримання сторонами договору умов чинних нормативних актів та зазначення при цьому істотних умов договору, зокрема п.1.5. та п.3.4.1, згідно з якими було визначено порядок зарахування кредитних коштів позивачем та порядок їх повернення відповідачкою.
Встановлена банком умова погашення кредиту в іноземній валюті на внутрішній технічний номерний рахунок банку суперечать встановленому чинним законодавством порядку повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банків,є грубим порушенням Генеральної ліцензії банку.
На думку відповідачки, порушення таким чином норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, оскільки це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що суд першої інстанції помилково та передчасно дійшов до висновку про повне виконання завдань підготовчого провадження та закрив його передчасно, позбавивши при цьому можливості відповідачку реалізувати зазначені вище її процесуальні права, з урахуванням поданих з порушенням процесуального порядку додаткових доказів позивачем, що були прийняті судом першої інстанції.
Відповідачка вважає, що судом першої інстанції допущено ряд істотних процесуальних порушень, які призвели до неправильного вирішення даної справи, а також які є підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового в порядку ст.376 ЦПК України.
Судом першої інстанції було встановлено факт укладання кредитного договору 
№ 11343449000 від 07.08.2008 року між позивачем та відповідачем.
Однак, внаслідок неповного та неналежного дослідження умов даного договору та інших доказів у справі №361/8787/15-ц судом першої інстанції було викладено хибні висновки, які стали підставою для задоволення позову.
Відповідачка вважає необхідним звернути увагу апеляційного суду на тому, що судом першої інстанції не були взяті до уваги інші положення кредитного договору, не було звернуто увагу на врегульований між сторонами договору порядок надання кредиту, порядок повернення кредиту, порядок та підстави для направлення вимоги щодо дострокового повернення грошових коштів тощо.
Зазначає, що виконання позивачем з надання грошових коштів згідно п.1.1. договору мало би бути здійснено 07 травня 2008 року.
Таким чином, граничний строк для повернення позичальником отриманих від банку грошових коштів закінчується 07 травня 2018 року за умови не застосування іншого строку в порядку, передбаченому договором.
Вказує, що на правовідносини, які виникають на підставі кредитного договору, розповсюджується дія ЗУ «Про захист прав споживачів», при цьому позичальник (Відповідач) вважається в розумінні законодавства споживачем.  
В силу того, що судовий розгляд з оцінки доказів та проведення судових дебатів здійснювався за відсутності відповідачки та її представника, за умови їх неповідомлення про призначений судовий розгляд, внаслідок ухвалення необґрунтованого процесуального рішення про відмову у задоволенні клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи, відповідачка вважає доцільним приділити достатню увагу зазначеним доказам, які судом першої інстанції не були належним чином оцінені.
Кредит, як господарська операція пов'язана не лише з фактом підписання договору, а насамперед з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу, а сам договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. 
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно з цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов'язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Положеннями кредитного договору і положеннями законодавства в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено спеціальний порядок заявления кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, що становить собою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. 
Вказує, що суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою те, що відсутність встановлення факту направлення позивачем та отримання відповідачкою вимоги від 20.08.2015 року, яка мала би бути направлена з урахуванням умови п.6.1.2. договору - не може мати наслідком покладення на відповідачку тягаря дострокового погашення заборгованості.  
Таким чином для суду першої інстанції існувала обґрунтована самостійна підстава для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що на момент подання позову, який було задоволено, у позивача не виникло право вимоги дострокового повернення кредитних коштів, а відтак і не вбачається факту порушення права позивача.
Дані обставини судом першої інстанції враховані не були взагалі, що призвело до викладення хибних висновків про обґрунтованість заявленого позову та щодо доцільності його задоволення. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач АТ «Укрсиббанк» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Зазначає що по суті апеляційної скарги відповідач будує свою позицію на доводах відносно ймовірного порушення нормативних документів НБУ, які стосуються бухгалтерського обліку, але ці обставини не є предметом розгляду даної справи, оскільки в даному випадку це не має правового значення в контексті оцінки факту виконання договірного зобов`язання та наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якої жодним чином відповідачем не спростовано.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть бути належним доказом видачі та руху коштів по особовому рахунку.
Зі змісту виписки за кредитним договором №11343449000 вбачається наявність у ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №11343449000 від 07 травня 2008 року. Відомості із вказаної виписки відображені у розрахунку заборгованості, який долучений до матеріалів справи.
Вказував, що відповідачкою не надано жодних доказів на спростування суми заборгованості чи неправильності розрахунків позивача, а заперечення щодо неотримання кредитних коштів спростовуються доказами, що знаходяться матеріалах справи, а саме: кредитним договором, меморіальними ордерами, заявами на видачу готівки, випискою по особовому рахунку ОСОБА_2 , розрахунком заборгованості.
Крім того, зазначав, що факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачкою, узгодження всіх істотних умов договору, суми кредити та порядку повернення кредитних коштів, додатково підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року, постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, які ухвалені у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» щодо визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, укладених 07 травня 2008 року між сторонами.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Встановлено, що 07 травня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений Договір про надання споживчого кредиту №11343449000, за умовами договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 100 000 доларів США на строк до 07 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 14% річних.
За п.1.1 Кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, долар США в сумі 100 000, що дорівнює еквіваленту 505 000 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.
Пунктом 1.2 передбачено, що строк надання кредиту здійснюється у термін 07 травня 2008 року, а позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти не пізніше 07 травня 2018 року.
За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процента ставка встановлюється у розмірі 14, 00 % річних. Строк плати процентів від 01 до 10 числа кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.
За порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.
07 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір 14448 і ціну предмету іпотеки встановлено у розмір 697 025 гривень. Даний іпотечний договір укладений для забезпечення виконання зобов`язання кредитного договору №11343449000 від 07 травня 2008 року.
Як вбачається з меморіального ордеру №0606081027 від 07 травня 2008 року, АТ «УкрСиббанк» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 100 000 доларів США, згідно угоди №11343449000 від 07.05.2008 року.
Відповідно до заяв на видачу готівки 07 травня 2008 року ОСОБА_1 отримала 50 000 доларів США, 12 травня 2008 року отримала 41 000 доларів США та 13 травня 2008 року отримала 9 000 доларів США.
20 серпня 2015 року (вих.№30-11/28100) АТ «УкрСиббанк» надсилало на адресу позичальника ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за Договором про надання споживчого кредиту №113434490000 від 07 травня 2008 року, а саме, погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, яка складає суму 37 650, 61 доларів США - кредитної заборгованості, в тому числі простроченої  заборгованості по кредиту - 6 666, 54 доларів США  та 3 483, 78 доларів США  - простроченої заборгованості за процентами, але вказана вимога залишена без належного реагування з боку позичальника (т.1, а.с.30).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 02.12.2015 року заборгованість відповідача перед Банком становить 69 689, 36 доларів США, та 69 689, 36 грн., яка складається із:
-34 166, 83 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом;
-5 466, 46 доларів США - заборгованість за простроченим процентами за користування кредитом;
-46 024, 47 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;
-23 664, 89 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом;
-виписка.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору і договору іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року скасовано в частині та прийнято постанову наступного змісту. Позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору і договору іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договору умови п.1.3.5 та п.п. 1,2 п.1.6 договору про надання споживчого кредиту №11343449000 від 07 травня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та додаток №3 «Тарифи банку» до кредитного договору №11343449000 від 07 травня 2008 року.
Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року постанову Київського Апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року в частині визнання недійсним умов пункту 1.3.5 та підпунктів 1, 2 пункту 1.6 договору про надання споживчого кредиту від 07 травня 2008 року та додатку №3 до договору, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , скасовано, і в цій частині прийнято нову постанову про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року залишено без змін.
За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст..ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України.
За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За ч.2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст.1050 Цивільного кодексу України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, пунктом 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть бути належним доказом видачі та руху коштів по особовому рахунку.
Зі змісту виписки за кредитним договором №11343449000 вбачається наявність у ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №11343449000 від 07 травня 2008 року. (а.с.5-16, т.2) Відомості з вказаної виписки відображені у розрахунку заборгованості, який долучений до матеріалів справи.
Стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування суми заборгованості чи неправильності розрахунків позивача.
Заперечення відповідача щодо неотримання кредитних коштів спростовуються доказами, що знаходяться матеріалах справи: кредитним договором, меморіальними ордерами, заявами на видачу готівки, випискою по особовому рахунку ОСОБА_2 , розрахунком заборгованості.
Крім того, факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, узгодження всіх істотних умов договору, суми кредити та порядку повернення кредитних коштів додатково підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року, постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, які ухвалені у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» щодо визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, укладених 07 травня 2008 року між сторонами.
З огляду на викладені обставини, та взявши до уваги всі фактичні обставини та докази у справі, якими підтверджено наявність у відповідача заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11343449000 від 07 травня 2008 року у розмірі 39 633 долари США 29 центів, пеня у розмірі 69 689 гривень 36 копійок, суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 09 червня 2022 року.

Головуючий:  

Судді: