Справа № 309/2314/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       31 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого - Джуги С.Д.
суддів - Кожух О.А., Куштана Б.П.
з участю секретаря: Микуляк Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року у складі судді Волощук О.Я., про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Одночасно при подачі позову, ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП - НОМЕР_1 - на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 2125387400:01:001:0614, площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 подано до суду позов про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 48000 доларів США за борговою розпискою від 28.03.2021 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідачці належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частина земельної ділянки за кадастровим номером №2125387400:01:001:0614 площею 0,25 га по вказаній адресі. У зв`язку з тим, що існує реальна можливість того, що відповідачка відчужить належне їй рухоме та нерухоме майно, що унеможливить виконання рішення суду, а тому вважає за доцільне в порядку ст.ст.150,151,152 ЦПК України вжити заходи забезпечення позову.
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 2125387400:01:001:0614, площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ставить питання про скасування зазначеної ухвали, оскільки така постановлена всупереч вимогам статей 151-153 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що суд наклав арешт на майно, якого не існує і яке не належить відповідачеві; відповідач не визнає існування заборгованості перед позивачем; суд першої інстанції мав застосувати до поданої заяви вимоги п.10 ст.153 ЦПК України та повернути заяву позивачеві, оскільки позивачем було подано заяву про забезпечення позову з порушенням п.п.3,4,5,6 ч.1 ст.151 ЦПК України.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Цебрик Л.В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у її відсутності.
Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 , перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч.1, п.1 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч.3 ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 28.03.2021 року в розмірі 48 000 доларів США.
Таким чином, предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики.
Згідно наявної в матеріалів справи розписки слідує, що 28.03.2021 року, ОСОБА_1 склала розписку про те, що вона отримала в якості позики від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 48 000 доларів США. для сплати за навчання на курсах менеджерів при чеській митниці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а у разі скасування курсів або відмови від навчання відповідачка зобов`язалася повернути вищевказані кошти ОСОБА_3 .
Колегія суддів вважає, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та предметом позовних вимог стягнення боргу за договором позики. Між сторонами дійсно існує спір, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 48000 доларів США за борговою розпискою від 28.03.2021 року.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідачці належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частина земельної ділянки за кадастровим номером №2125387400:01:001:0614 площею 0,25 га по вказаній адресі.
       В даному випадку, забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача є співмірним із заявленим позивачкою позовом, в разі задоволення заявленого позову, позивачці буде гарантований ефективний захист і поновлення їх прав, за захистом якого вона звернулася до суду.
Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Доводи апелянта про те, що суд наклав арешт на майно, якого не існує і яке не належить відповідачеві спростовується матеріалами справи, а саме: відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власницею Ѕ житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та Ѕ земельної ділянки за тією ж адресою.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що відповідач не визнає існування заборгованості перед позивачем, оскільки такі не мають жодного правового значення для вирішення заяви про забезпечення позову.
Стосовно доводів апеляції про те, що суд першої інстанції мав застосувати до поданої заяви вимоги п.10 ст.153 ЦПК України та повернути заяву позивачеві, то такі також не заслуговують на увагу, оскільки подана заява за формою та змістом відповідала вимогам ст.151 ЦПК України, правових підстав для її повернення не вбачається, а тому суд обґрунтовано її розглянув. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції на законних підставах вжито заходів забезпечення позову та обґрунтовано постановлено оскаржувану ухвалу. Підстав для її скасування чи зміни не вбачається.
За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі та відстрочено  ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 454 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

За вказаних обставин,  із  ОСОБА_1  слід стягнути в дохід держави суму судового збору в розмірі 454 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 10 червня 2022 року.

Головуючий: 
Судді: