ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року	Львів	Справа № 140/7450/21 пров. № А/857/839/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Кухтея Р.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Національної Поліції України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 140/7450/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної Поліції України про визнання дії та бездіяльності протиправними,-
суддя в 1-й інстанції –Ксензюк А.Я.,
час ухвалення рішення – 08.12.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Національної поліції України (далі – відповідач, НП України), та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28 жовтня 2021 року, просить стягнути матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі 24  422,05 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 19 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку та за допомогою системи електронних звернень, на офіційному сайті НПУ надіслав заяву на ім`я Голови НПУ про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя, відповідно до пункту 2 статті 54 Закону України “Про державну службу”. Однак заява про надання матеріальної допомоги безпідставно не була розглянута, тому позивач звернувся до суду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в справі №140/1700/21 визнано протиправною бездіяльність НП України щодо не розгляду заяви   ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя; зобов`язано НП України розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя,  з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У відповідь на запит на отримання публічної інформації від 13 червня 2021 року щодо причин не виконання рішення суду, 23 червня 2021 року позивач отримав лист НП України від 22 червня 2021 року №3158/31/01-2021 та лист від 18 червня 2021 року №3134/31/01-2021, в якому зазначено, що позивачу відмовлено в наданні матеріальної допомоги виходячи з поточних результатів виконавчої та трудової дисципліни.
23 червня 2021 року позивач звернувся зі скаргою до Голови НП України, у якій висловив незгоду з рішенням про відмову у наданні матеріальної допомоги. 
Згідно наданих відповідей на запити позивача, слідує, що в наданні матеріальної допомоги відмовлено, виходячи з поточних результатів його виконавської та трудової дисципліни, а саме: у зв`язку з накладенням дисциплінарних стягнень (накази НП України“ Про притягнення до дисциплінарної відповідальності” від 17 лютого 2021 року №201  та від 26 березня 2021 року №433).
Позивач вважає, що йому відмовлено в наданні матеріальної допомоги з огляду на упередженість керівництва НП України щодо нього, а відмова в наданні матеріальної допомоги – безпідставна. 
Вказує, що виплата матеріальної допомоги є правом керівника та обмежена лише обсягами фінансування. 
З наведених підстав просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
В заяві про уточнення позовних вимог від 28 жовтня 2021 року позивач вказує, що середньомісячна заробітна плата, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи (серпень –вересень 2020 року) складає 22  422,05 грн., а тому просить стягнути з НП України на його користь матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань  за 2020 рік у вказаному розмірі.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 140/7450/21 позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано Національну поліцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2020 рік за заявою від 19 жовтня 2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в справі №140/1700/21, проведено розгляд заяви позивача від 19 жовтня 2020 року та на підставі доповідної записки керівництва ДУМ НПУ від 15 червня 2021 року №3032/31/01-2021 Головою Національної поліції України, як керівником державної служби в центральному органі управління НПУ прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, шляхом проставлення відповідної резолюції та підпису.
Як вбачається із доповідної записки від 15 червня 2021 року №3032/31/01-2021 підставою відмови наданню ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є факт ігнорування останнім вимог трудового законодавства, виконавської дисципліни, дотримання норм етикету державного службовця.
Вказує, що надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом керівника відповідного органу, а не його обов`язком, а тому подання заяви та наявність коштів не є безумовними підставами для задоволення такої заяви.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції втрутився в дискрецію суб`єкта владних повноважень.
Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 140/7450/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у наданні позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за його заявою від 19 жовтня 2020 року є необґрунтованою та не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання спірної допомоги, оскільки така відмова не пов`язана з відсутністю коштів на вказану мету чи з необґрунтованістю підстав для її отримання.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Наказом голови Національної поліції України від 25 квітня 2018 року №359 о/с позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав НПУ з 25 квітня 2020 року.
Наказом голови НПУ від 11 лютого 2020 року №170 о/с ОСОБА_1 , державного службовця 8 рангу, головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту першого частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу” (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державних службовців).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року   у справі №140/4379/20, яке набрало законної сили 01 грудня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ НПУ від 11 лютого 2020 року №170 о/с “По особовому складу” про звільнення ОСОБА_2 та поновлено на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав людини НПУ з 12 лютого 2020 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 140/4379/20, наказом НПУ від 22 вересня 2020 року №1058о/с позивача поновлено на відповідній посаді.
ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку та за допомогою системи електронних звернень на офіційному сайті НПУ надіслав на ім`я Голови НПУ заяву про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя, у зв`язку з необхідністю проведення ремонтних робіт (заміна вікон) у квартирі, де останній проживає відповідно до пункту 2 статті 54 Закону України “Про державну службу”.
Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ листом від 20 січня 2021 року №27зі/29/5/02-2021 повідомив позивача, що рішення про надання такої допомоги приймається керівником державної служби та враховуючи, що будь які рішення щодо поданої заяви відсутні, вона була повернута.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в справі №140/1700/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до НП України про стягнення коштів задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність НП України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя; зобов`язано НП України розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя,  з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в справі №140/1700/21, проведено розгляд заяви позивача від 19 жовтня 2020 року та на підставі доповідної записки керівництва ДУМ НПУ від 15 червня 2021 року №3032/31/01-2021 Головою Національної поліції України, як керівником державної служби в центральному органі управління НПУ прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Як вбачається із доповідної записки від 15 червня 2021 року №3032/31/01-2021 підставою відмови наданню ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є факт ігнорування останнім вимог трудового законодавства, виконавської дисципліни, дотримання норм етикету державного службовця.
Про розгляд заяви від 19 жовтня 2020 року та прийняте рішення про відмову у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з обґрунтуванням відмови позивача повідомлено листом ДУМ НПУ від 18 червня 2021 року №3134/31/01-2021.
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, звернувся із даним позовом до суду.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Статтею 50 Закону №889-VIII визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Відповідно до частини другої статті 54 Законом №  889-VIII державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
Умови надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір визначено Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2016 року №500 (далі -  Порядок № 500).
Згідно із пунктом 2 Порядку №500, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.
Нормами  пункту 3 Порядку № 500 визначено, що рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.
З аналізу вищезазначених норм убачається, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника. Рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника, за наявності коштів на цю мету. Наявність чи відсутність обставин для надання такої допомоги є оціночним поняттям, а тому подання заяви не є безумовною підставою для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань може надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини. Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, при цьому вказуючи будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не належить до обов`язкових виплат, а її виплата здійснюється на підставі обґрунтованої заяви працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці.
Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку та за допомогою системи електронних звернень на офіційному сайті НПУ надіслав на ім`я Голови НПУ заяву про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя, у зв`язку з необхідністю проведення ремонтних робіт (заміна вікон) у квартирі, де останній проживає відповідно до пункту 2 статті 54 Закону України “Про державну службу”.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в справі №140/1700/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до НП України про стягнення коштів задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність НП України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя; зобов`язано НП України розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя,  з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в справі №140/1700/21, проведено розгляд заяви позивача від 19 жовтня 2020 року та на підставі доповідної записки керівництва ДУМ НПУ від 15 червня 2021 року №3032/31/01-2021 Головою Національної поліції України, як керівником державної служби в центральному органі управління НПУ прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Як вбачається із доповідної записки від 15 червня 2021 року №3032/31/01-2021 підставою відмови наданню ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є факт ігнорування останнім вимог трудового законодавства, виконавської дисципліни, дотримання норм етикету державного службовця.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Кечко проти України від 08.11.2005 року зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі Бурдов проти Росії № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) (пункти 23, 26).
У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі Будченко проти України від 24.04.2014 року, вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40).
Вказане дозволяє зробити висновок, що відповідач діяв протиправно, його рішення щодо ненадання позивачу матеріальної допомоги не можна вважати обґрунтованим та безстороннім.
З огляду на викладене, у зв`язку з встановленням протиправності дій відповідача у контексті цих позовних вимог, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Національної Поліції України залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 140/7450/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 21.04.2022 року