ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року	Львів	Справа № 140/12210/21 пров. № А/857/5469/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач –                                              Кушнерика М.П.,
суддів –                                                              Курилець А.Р., Мікула О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 140/12210/21 (суддя Костюкевич С.Ф., м.Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових-рішень, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2021 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.06.2020 № 0097706-5533-0318, № 0097705-5533-0318, № 0097704-5533-0318, № 0097707-5533-0318, № 0097708-5533-0318, № 0097709-5533-0318, № 0097710-5533-0318, № 0097711-5533-0318, № 0097712-5533-0318, від 02.04.2021 № 0122806-2406-0318.
Позовні вимоги мотивовано тим, що майно яке належить йому на праві приватної власності щодо яких відповідачем донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання при виготовленні сільськогосподарської продукції для власного споживання та продажу. Вважає, що майно яке є у його власності відповідно до норм Податкового кодексу України, а саме п.п. «ж» п.п. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, оскільки призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.          
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року  у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.          
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає те, що ним за місцем знаходження нерухомого майна, що є базою оподаткування, проводиться господарська діяльність, яка відноситься до діяльності сільськогосподарських товаровиробників, а також що нерухоме майно призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.   
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає що з 1 січня 2019 року набрав чинності закон України від 23.11.2018 року № 2628-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів». Після внесення змін до ПКУ, відповідно до абзацу «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників… (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Згідно з відповідною нормою не оподатковуються будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.           .
          Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: свинарник, загальною площею 200,7 кв. м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; телятник, загальною площею 534 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; автовагова, загальною площею 78,6 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; силосна яма, загальною площею 375,8 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; кормокухня, загальною площею 211,9 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; телятник-вівчарник, загальною площею 987,9 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; корівник, загальною площею 1105,9 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; конюшня, загальною площею 280,1 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; льоносушарка, загальною площею 331 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.  
     ГУ ДПС у Волинській області було нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 та 2020 роки на загальну суму 35969,30 грн. відповідно до повідомлень-рішень від 09.06.2020 № 0097706-5533-0318, № 0097705-5533-0318, № 0097704-5533-0318, № 0097707-5533-0318, № 0097708-5533-0318, № 0097709-5533-0318, № 0097710-5533-0318, № 0097711-5533-0318, № 0097712-5533-0318, від 02.04.2021 № 0122806-2406-0318.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.   
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 цього Кодексу не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Разом з тим, відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно - правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. 
Визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»: виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші.
Таким чином, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з абзацом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Колегія суддів бере до уваги, що згідно даних АІС «Податковий блок» у ОСОБА_1 не зареєстровано жодного із КВЕДів, а також відсутні відомості і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо нього.
Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги довідку Ківерцівської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 169 від 18.10.2021, яка не підтверджує, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 140/12210/21, – без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула