Ухвала
 
08 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 442/3930/20
провадження № 61-7403ск22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 28 червня 2022 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Крайник Н. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідач у мережі інтернет на своїй сторінці користувача соціальної мережі Facebook з іменем « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_3 ) розповсюдила широкому колу громадян недостовірну інформацію у стверджувальній формі про позивачку, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістила публікацію (пост) разом із відео, в якому озвучена недостовірна негативна інформація наступного змісту: «Подивіться люди добрі, ото є лікар - ОСОБА_1 . Подивіться, що вона витворяє! Вона не дає жити, вона з сусідами воює вже скільки років. Вона вже до того додумалась, що вона бере сміття, носить на чуже поле, лиє там соляру і там палить. Хоча рядом є її земля, то вона того не робить. От подивіться, вони свідомо беруть і нас топлять дощовою водою. Дощі будуть і нас буде топити. Як може неадекватна людина працювати на такій посаді. Ви мені скажіть? Прошу поширення». ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка розмістила ще одну публікацію (пост) із відео, в якому озвучена недостовірна негативна інформація наступного змісту: «От подивіться люди добрі, що робить ОСОБА_1 - лікар Трускавецької міської лікарні. Подивіться, вона викопала трубу, фактично вона її вкрала на комунальній власності на землі сільської ради. Вона її заварювала, забетонувала, нарешті взагалі взяла її і вийняла. От подивіться, що робиться, що робиться з моїми квіточками, моїми ліліями, подивіться. А ще впереді ціла ніч і що мені далі робити. Ми вже викликали і сільську раду, і міліцію, і дільничого. Прийдуть, пофотографують і кожен умиває руки! Що далі ми маємо робити? Будь ласка, підкажіть».
 
Представник позивача вказала на те, що в позивачки встановлена зовнішня камера відеоспостереження у її будинковолодінні, яка знімає також частину подвір`я відповідачки, і підтверджується те, що саме відповідачка знімала відеозаписи, які були викладені на її сторінці і в яких ОСОБА_3 , не володіючи жодними доказами, стверджує, що позивачка постійно конфліктує з сусідами, носить сміття на чуже поле, де і спалює його, свідомо затоплює дощовою водою її, вкрала трубу, яка належала сільській раді. Крім того, ствердила, що ОСОБА_1 є неадекватною людиною і не може працювати на посаді лікаря, у зв`язку з чим позивачка змушена була звернутися до лікаря-психіатра для отримання довідки щодо не перебування її на психіатричному обліку, а тому за станом здоров`я може працювати на займаній посаді лікаря.
 
Розповсюджена інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти позивачки невизначене коло осіб, у тому числі, родичів, друзів, колег, ділових партнерів тощо. Крім того, вважає, що інформація подана у формі тверджень (даних) та не може розцінюватись як оціночні судження.
 
Згідно протоколу засідання комісії Попелівської сільської ради від 07 травня 2020 року ними було підтримано та одноголосно проголосовано за те, щоб позивач забрала (витягнула) власну трубу, яку колись проклала з метою відводу стічних вод від свого буднику, а яму, яка утвориться на її місці - засипала. Комісія зобов`язалась перевірити належність виконаних робіт. Позивач разом зі своїм чоловіком виконувала рішення комісії, на що власне агресивно відреагувала відповідачка та здійснила відеофіксацію їх дій, після чого відразу виклала його (поширила) на сторінці в соціальній мережі Facebook.
 
Таким чином, позивач вважала, що інформація, розповсюджена про неї, є негативною та недостовірною, внаслідок поширення якої відбулось порушення особистих немайнових прав позивачки на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила її оцінку діяльності з боку громадськості та суспільства, породила сумніви щодо дотримання позивачкою моральних норм та норм закону. 
ОСОБА_1 просила: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію у вигляді  відеозапису, що розміщений:  ІНФОРМАЦІЯ_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтернет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 00 хв 41 сек.), а також інформацію у вигляді відеозапису, що розміщений: ІНФОРМАЦІЯ_4 з ІНФОРМАЦІЯ_3 на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтернет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 01 хв 02 сек.); стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 25 000,00 грн та судові витрати.
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року у складі судді: Грицай М. М.,  позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію у вигляді відеозапису, що розміщений: ІНФОРМАЦІЯ_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтернет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 00 хв 41 сек.).
 
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію у вигляді відеозапису, що розміщений: ІНФОРМАЦІЯ_4 з ІНФОРМАЦІЯ_3 на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтернет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 01 хв 02 сек.).
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року у складі судді: Грицай М. М., заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 600,00 грн.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 28 червня 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
01 серпня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 28 червня 2022 року, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до цього суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено вимоги процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 357/15927/15-ц; від 31 січня 2019 року у справі № 607/11104/15-ц; від 12 листопада 219 року у справі № 904/4494/18; від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18 та не дослідив зібрані у справі докази, а також відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. ОСОБА_1 зазначає у касаційній скарзі, що при скасуванні рішення суду першої інстанції, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що опублікована відповідачем інформація є оціночними судженнями, позивач не довів наявність порушеного права. Однак, у відеопублікаціях відповідач, не володіючи жодними доказами, стверджує про обставини, які не відповідають дійсності  і які також недоведені відповідачем під час розгляду справи. Відповідач довела до відома, поширила в мережі Інтернет відеозаписи, які були переглянуті іншими особами, на яких поширила інформацію про те, що позивач причетна до крадіжки труби, самовільного зайняття та завдання значної шкоди чужій земельній ділянці, неетичної поведінки в суспільному житті, твердження відповідачем про те, що позивач неадекватна і відповідно не може займати посаду лікаря. Проаналізувавши зміст даної інформації, слід зробити висновок про те, що вона не є оціночним судженням, а містить твердження щодо позивача, яке може бути перевірено. Поширена відповідачем інформація є недостовірною, несе негативний зміст та порушує особисті немайнові права на повагу до честі та гідності позивача. Указана інформація викладена у формі фактичних тверджень, які не можуть трактуватись як оціночні судження. Апеляційний суд допустив поверхневий та формальний розгляд справи, не урахував, що викладена на інтернет-ресурсі інформація є недостовірною та порушив при цьому презумпцію невинуватості особи, щодо якої ця інформація поширена. ОСОБА_1 зазначає, що інформація подана саме у формі фактичних тверджень та не може кваліфікуватись як оціночні судження, оскільки не містить алегорій, сатири, гіпербол, тощо. При ухваленні постанови, апеляційний суд, проаналізувавши спірну інформацію, зробив висновок про те, що висловлювання, які стосуються позивача у відеозверненнях, викладено у формі оціночних суджень. При цьому суд не обґрунтував даний висновок жодним подібним правовим висновком Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист честі, гідності, ділової репутації та компенсації моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.
 
Отже, справа № 442/3930/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 442/3930/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 28 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, про захист честі, гідності, ділової репутації та компенсації моральної шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                             В. І. Крат
 
                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                                       Є. В. Краснощоков