УХВАЛА

28 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 400/2071/20
адміністративне провадження № К/990/8602/22  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року 
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №400/2071/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури про скасування рішення від 02.04.2020 року №14 і наказу від 24.04.2020 р. №315к; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 року,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури в якому просив про:
визнання протиправним та скасування рішення № 14 кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора від 02.04.2020 про неуспішне проходження атестації заступником начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві Миколаївської області;
визнання протиправним та скасування наказу прокурора Миколаївської області № 315к від 24.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві Миколаївської області та з органів прокуратури;
поновлення в органах прокуратури Миколаївської області та на посаді заступника начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві Миколаївської області;
стягнення з прокуратури Миколаївської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора Миколаївської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення   від 02.04.2020 р. № 14 і наказу від 24.04.2020 р. № 315к; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 р. відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 06.09.2021, від 28.12.2021 року та від 04.02.2022 року касаційні скарги позивача повернуто скаржнику.
12 квітня 2022 року касаційна скарга повторно надійшла до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим  статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Проаналізувавши оскаржувані судові рішення, суд зазначає, що спірні правовідносини, які склались у цій справі, стосуються звільнення позивача за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Натомість, в обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: п. 1 ч. 2 розділу ІІ "Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі - Правил), п. 11 ч. 9 розділу ІІ Правил, п. 10 ч. 9 розділу ІІ Правил, п. 8 ч.7 розділу ІІ Правил, п. 3 ч. 4 розділу ІІ Правил, ч. 5 розділу ІІІ Правил, що стосуються документування управлінської інформації та організації документообігу та виконання документів.
Наведене свідчить про невідповідність вказаних норм предмету спору у цій справі.
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Водночас наведені у касаційній скарзі норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій.
Таким чином, підстави визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України для відкриття касаційного провадження у справі відсутні.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до  КАС України  змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених  статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей  328,  330,  332 КАС України,
УХВАЛИВ:          
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №400/2071/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури про скасування рішення від 02.04.2020 року №14 і наказу від 24.04.2020 р. №315к; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 року - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.            
Суддя Верховного Суду                                                                                                                                       В. Е. Мацедонська