Ухвала
27 травня 2022 року
м. Київ
справа № 127/6494/21
провадження № 61-4192ск22 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 березня
2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та похідних договорів припиненими,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання кредитного договору та похідних договорів припиненими.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада
2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада
2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненим кредитного договору від 06 грудня 2014 року скасовано, прийнято постанову про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.
Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за договором «Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукта кредитних карт» від 06 грудня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 .
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
У квітні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року, у якій просив скасувати постанову в частині відмови у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та прийняти нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.
В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржувалася. 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року в оскаржуваній частині на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України.
06 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року.
Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 
394 цього Кодексу.
У клопотанні, яке містить касаційна скарга, заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови ним отримано 06 квітня 2022 року.
На підтвердження наведеної обставини надано копію конверту Вінницького апеляційного суду, адресованого АТ КБ «ПриватБанк», із зазначенням трек-номеру 2105023068528 (згідно даних сайту «Укрпошта» поштове відправлення за указаним трек-номером вручено 06 квітня2022 року).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року складено
31 березня 2022 року, а оприлюднено 01 квітня2022 року.
Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦП К України.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Проте, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки не дотримано вимоги частини третьої статті 392 ЦПК України.
Так, згідно із частиною третьою статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.
Відповідно до положень статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 62 ЦПК України).
Як убачається із матеріалів касаційного провадження, касаційна скарга підписана адвокатом Білоусом А. В. на підставі довіреності, виданої головою правління АТ КБ «ПриватБанк» П. Крумханзлом, однак не надано належних письмових доказів на підтвердження права П. Крумханзла на підпис у довіреності, виданої в інтересах банку. 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати належні письмові докази на підтвердження права П. Крумханзла діяти від імені та в інтересах АТ КБ «ПриватБанк».
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 
389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 
389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, оскільки судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема
щодо правомірності зміни судом апеляційної інстанції суті судового рішення суду першої інстанції поза межами заявлених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
При цьому АТ КБ «ПриватБанк» не наводить конкретної норми права, у якій відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що свідчить про  недотримання  вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України. 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
За таких обставин заявнику слід уточнити касаційну скаргу у частині підстав, на яких вона подається та надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 
392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Поновити Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року.
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк