ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року 
м. Київ

справа № 200/12306/20-а
адміністративне провадження № К/9901/24465/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 200/12306/20-а
за позовом  ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року, ухвалене суддею Смагар С.В. 
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Компанієць І.Д., суддів: Гайдара             А.В., Ястребової Л.В.,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (далі - відповідач, ТУ ДБР у м. Краматорську), де просила:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ директора ТУ ДБР у м. Краматорську від 27 листопада 2020 року № 199-ОС про звільнення позивачки з посади провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Краматорську з 30 листопада 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби;
1.2. поновити позивачку на посаді, що є рівнозначною посаді провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Краматорську з 01 грудня 2020 року;
1.3. стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 грудня 2020 року по день ухвалення судового рішення.
2. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що як слідує із змісту попередження про наступне вивільнення та наказу про звільнення вона звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську відповідно до наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199дкс. Зазначає, що зі змінами до штатного розпису позивачка ознайомлена не була, однак їй відомо, що замість двох осіб, які працювали в секторі режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Краматорську за новим штатним розписом передбачено шість посад державної служби, отже ніякого скорочення не відбулося. Функціональні обов`язки, які позивачка виконувала за займаною посадою до внесення змін у штатний розпис та посади, державної служби, яка затверджена штатним розписом зі змінами, є ідентичними. Отже жодних підстав для звільнення її у зв`язку зі скороченням посади державної служби у відповідача не було.
Установлені судами фактичні обставини справи
3. Наказом ТУ ДБР у м. Краматорську від 11 жовтня 2018 року № 9 «Про призначення ОСОБА_1 за переведенням» позивачку призначено на посаду провідного спеціаліста Сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Краматорську в порядку переведення із Департаменту з питань цивільного захисту, мобілізаційної та оборонної роботи Донецької обласної державної адміністрації з 11 жовтня 2018 року.
4. Наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську» відповідно до пунктів 4,8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік № 2 ТУ ДБР у м. Краматорську та введено в дію з 01 грудня 2020 року.
5. Внаслідок введення в дію вищезазначеного штатного розпису, зі складу структурних підрозділів ТУ ДБР у м. Краматорську було виведено сектор режимно-секретної роботи та захисту інформації та введено відділ режимно-секретної роботи та захисту інформації. Тим самим відбулось скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису у цьому територіальному управлінні.
6. Наказом ТУ ДБР у м. Краматорську, від 20 жовтня 2020 року № 172-ос «Про попередження працівників» наказано Сектору кадрової роботи та державної служби персонально попередити працівників, посади яких скорочуються, про наступне вивільнення.
7. Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 29 жовтня 2020 року №13-10-34/311 директор ТУ ДБР у м. Краматорську, керуючись пунктом 1 частини першої, частиною третьою Закону № 889-VIII, попередив позивачку про наступне скорочення посади державної служби, яку вона обіймала, та наступне вивільнення. Із вказаним попередженням позивачка ознайомилась особисто під підпис 29 жовтня 2020 року.
8. Наказом ТУ ДБР у м. Краматорську від 27 листопада 2020 року №199-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено з посади провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації цього територіального управління з 30 листопада 2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису. Підстава - наказ ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську», попередження про наступне вивільнення від 29 жовтня 2020 року №13-10-34/311.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
9. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
10. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що у зв`язку із зміною правового статусу Державного бюро розслідувань (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) посада державної служби «провідний спеціаліст сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Краматорську» виведена зі штатного розпису, а отже таку посаду скорочено. Ураховуючи, що підстави та процедура звільнення державних службовців визначені законом, а можливість прийняття особи на роботу після її звільнення за рішенням суб`єкта призначення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є його правом, а не обов`язком, то суди попередніх інстанцій не установили наявності ситуації, за якої позивачка зазнає менш сприятливих умов або становища порівняно з іншими особами та/або групами осіб, а відтак доводи останньої у цій частині визнали необґрунтованими.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
11. 05 липня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій остання просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
12. В обґрунтування касаційної скарги скаржниця посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема застосування частини першої та третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ). 
12.1. На думку позивачки, суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку, що скорочення посади державної служби (провідний спеціаліст сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Краматорську), яку вона займала до зміни штату, відбулося внаслідок зміни правового статусу ДБР з органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган. Позивачка уважає, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки тій обставині, що внаслідок унесення змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську, кількість державних службовців, які виконують роботи, пов`язані з охороною державної таємниці збільшилася. Так, чисельність посад державної служби у секторі режимно-секретної роботи та захисту інформацій з двох посад збільшилася до 6 у відділі з аналогічною назвою. Тобто, ніякого скорочення посад державної служби у цьому структурному підрозділі не відбулося. Звертає увагу суду касаційної інстанції, що посада провідного спеціаліста, як сектору так і відділу (після внесення змін до штатного розпису) залишаються посадами державної служби, а змінилася лише назва структурного підрозділу із сектору на відділ, у якому збільшено штатну чисельності державних службовців.
12.2. На переконання скаржниці, суди попередніх інстанцій не врахували норми статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», відповідно до яких до працівників ДБР (з урахуванням зміни його статусу на правоохоронний орган) належать як особи рядового і начальницького складу так і державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР. Позивачка підкреслює, що посада, яку вона займала, не підлягала заміщенню посадою особи рядового та начальницького складу.
12.3. Норми, які дозволяють роботодавцю не пропонувати працівнику посади державної служби після зміни штатного розпису просто з посиланням на друге речення частини 87 Закону № 889-VIII без будь-яких обґрунтувань, остання уважає такими, що не відповідають вимогам «ясності закону» у розумінні Європейської конвенції з прав людини та не забезпечують належної охорони трудових прав громадянина від свавільного втручання чи бездіяльності зі сторони керівника державного органу, який є суб`єктом призначення, наділеним законом повноваженнями від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.
12.4. Скаржниця наголошує, що подібне тлумачення атакує стрижневі елементи верховенства права. Адже орган державної влади є носієм повноважень, а не прав, і за їх здійснення несе відповідальність. «Хочу використаю, а хочу не використаю» - це зі сфери суб`єктивного права приватних осіб, а не публічної адміністрації. До того ж, принцип верховенства права вимагає максимально мінімізувати свободу розсуду виконавчої влади.
12.5. Позивачка підкреслює, що в порушення вимог процесуального права судами попередніх інстанцій взагалі не надано оцінки її доводам про незаконність її звільнення без пропонування іншої посади, яка була наявна на день її звільнення, на яку без проведення конкурсу переведено працівника з іншого сектору ТУ ДБР у м. Краматорську (Н. Лисицьку, яка до цього працювала у секторі документального забезпечення), у якої стаж державної служби менший одного року, відсутній досвід у сфері режимно-секретної роботи та захисту інформації та проведення робіт, пов`язаних з охороною державної таємниці. 
12.6. У поєднанні з цими обставинами позивачка уважає, що відсутність будь-якого обґрунтування відповідача щодо того, яким чином він дійшов висновку про відсутність необхідності пропонувати їй посаду, чому відсутня можливість подальшого її використання на службі, при тому, що вона має стаж державної служби більше 15 років, за наявності вільних вакансій, остання має, на її погляд, обґрунтовані переконання, що відповідач діяв явно дискримінаційно по відношенню до неї.
12.7. Скаржниця наполягає, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, необґрунтовано відхилили клопотання про витребування доказів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (підпункти 1, 3 частини другої статті 353 КАС України), а суд першої інстанції розглянув справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження у порядку спрощеного позовного провадження справ без повідомлення сторін (пункт 2 частини другої статті 353 КАС України). 
13. 05 липня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Губська О.А., Калашнікова О.В.
14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
15. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2022 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року № 630/0/78-22 у зв`язку із настанням обставин, які унеможливлюють розгляд судової справи, у зв`язку з відпусткою суддів Губської О.А. (наказ від 15 квітня 2022 року № 46-кв) та Калашнікової О.В. (наказ від 15 квітня 2022 року № 18-к) визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Соколов В.М., Загороднюк А.Г.
16. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 12 травня 2022 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами у відповідності до пункту 4 частини першої статті 345 КАС України. 
Позиція інших учасників справи 
17. 02 серпня 2021 року від ТУ ДБР у місті Краматорську надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення прийняті судами попередніх інстанцій залишити без змін. Зауважує, що сектор режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, у якому працювала позивачка до звільнення, виведено зі складу структурних підрозділів і, як наслідок скорочено усі посади державної служби у відповідному підрозділі, тому скорочення посади державної служби, яку обіймала позивачка, є достатньою підставою для звільнення. Позаяк чинними на момент звільнення позивачки з посади приписами Закону № 889-VIII передбачено лише право, а не обов`язок суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю вакантні посади у відповідному органі, то уважає, що відповідач додержався процедури звільнення позивачки. 
Позиція Верховного Суду
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
18. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
19. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 15 липня 2021 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
20. Спір у цьому провадженні виник у зв`язку із звільненням позивачки з посади державної служби на підставі частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ) у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби.
21. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
22. На час прийняття позивачки на державну службу до Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) Закон України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII (Закон № 794-VIII) діяв в редакції Закону України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року.
23. Відповідно до статті 1 Закону № 794-VIII у цій редакції ДБР за правовим статусом визначено центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
24. Частиною першою статті 14 Закону № 794-VIII, редакція якої не зазнала змін у зв`язку із набранням 27 грудня 2019 року чинності Законом № 305-ІХ, визначено, що до працівників ДБР належать 1) особи рядового і начальницького складу, 2) державні службовці та 3) особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.
25. Частиною п`ятою статті 14 цього Закону (у редакції, чинній до 27 грудня 2019 року) визначено, що трудові відносини працівників ДБР регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону № 889 -VІІІ.
26. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 889 -VІІІ цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
27. У зв`язку із набранням чинності 27 грудня 2019 року чинності Законом України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон № 305-ІХ) правовий статус ДБР змінився із центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.
28. Відповідно до статті 1 Закону № 794-VIII ДБР (у редакції Закону № 305-ІХ) є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
29. Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону № 794-VIII, систему ДБР складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі ДБР діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура ДБР визначається Президентом України.
30. Таким чином, з 27 грудня 2019 року змінився не лише правовий статус ДБР, але й порядок визначення організаційної структури ДБР (до внесення вищевказаних змін організаційна структура ДБР затверджувалася Директором ДБР за погодженням із Кабінетом Міністрів України).
31. Вказані зміни було запроваджено з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР шляхом реформування вказаного органу задля цілей удосконалення законодавчого регулювання питань, пов`язаних із діяльністю територіальних управлінь ДБР, проходженням служби особами рядового та начальницького складу ДБР, конкурсними відборами та переведенням працівників ДБР тощо.
32. На виконання вимог статті 9 Закону № 794-VIII у вищевказаній редакції Указом Президента України від 05 лютого 2020 року № 41/2020 затверджено нову організаційну структуру ДБР.
33. Затвердження нової структури зумовило необхідність прийняття змін до штатного розпису як центрального апарату так і територіальних органів ДБР.
34. За приписами частини п`ятої статті 14 Закону № 794-VIII (у редакції Закону № 305-IX), трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону № 889-VIII. Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
35. Тож законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно із Законом № 889-VІІІ та державної служби особливого характеру, згідно з Законом № 794-VІІІ, встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), та введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР.
36. Законом № 305-ІХ доповнено Закон № 794-VIII ДБР статтею 14-3, якою врегульовано порядок переведення працівників ДБР, за змістом якої:
36.1. державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом № 889-VІІІ (частина перша статті 14-3);
36.2. особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади (частина друга статті 14-3);
36.3. переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи ДБР, які порушили питання про переведення (частина третя статті 14-3).
37. З аналізу наведеної норми слідує, що законодавцем не передбачено механізму переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом. 
38. Тож такий порядок був регламентований наказом ДБР від 28 грудня 2019 року №343 "Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (із змінами, внесеними наказами від 02 січня 2020 року №1 та від 03 січня 2020 року № 2) затверджений Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 343).
38.1. Відповідно до пункту 6 Порядку № 343 зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора ДБР або особи, яка виконує його повноваження. Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу. 
38.2. З прийняттям рішення Директором ДБР або особою, яка виконує його повноваження, про зміну категорії посади, Управління кадрової роботи та державної служби готує проекти наказів:
- "Про затвердження Переліку посад у центральному апараті (територіальних управліннях) Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами" - щодо внесення відповідних змін до Переліку посад;
- "Про внесення змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань" та відповідні зміни, погоджує з заінтересованими самостійними структурними підрозділами та подає на підпис Директору ДБР.
38.3. Після затвердження штатного розпису ДБР (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону № 889-VIII у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів (абзац сьомий пункту 6 цього Порядку).
38.4. На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс. Виключно за умовами проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки, переможець конкурсу призначається на відповідну посаду.
39. Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 12 Закону № 794-VIII Директор ДБР: затверджує структуру та штатну чисельність територіальних органів ДБР; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.
40. Наказом ДБР від 08 липня 2020 року № 323 затверджений Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами (із змінами внесеними наказами ДБР від 10 вересня 2020 року № 481, від 29 вересня 2020 року №534, від 15 жовтня 2020 року № 583).
41. Наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 199ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську» затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік № 2 та введено його в дію з 01 грудня 2020 року.
42. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
43. У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що наказом ТУ ДБР у м. Краматорську позивачку було звільнено з посади провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації цього територіального управління, яка належала до категорії посад державної служби, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису.
44. Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що у процесі реалізації законодавчих положень щодо зміни правового статусу ДБР, яка потягнула за собою зміну його організаційної структури та штатного розпису, передбачала зміну категорії посад шляхом виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.
45. З урахуванням вищевикладених обставин сама лише трансформація одного структурного підрозділу територіального органу ДБР (з сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації у відділ режимно-секретної роботи та захисту інформації) за змістом та юридичними наслідками не є тотожним скороченню посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису.
46. Суди попередніх інстанцій не досліджували питання чи була включена посада, яку займала позивачка (провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації) до переліку посад у ТУ ДБР у м. Краматорську, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу. Тобто чи відбувалася зміна категорії посад у ситуації позивачки, що мало б наслідком виведення посади державної служби із штатного розпису із скороченням посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII) та введення замість неї до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.
47. Суди попередніх інстанцій не досліджували штатні розписи ТУ ДБР у м. Краматорську до та після оптимізації його структури на предмет змін внаслідок зміни категорії посад або скорочення штату та не надали належної оцінки доводам позивачки про подібність завдань і функцій та тотожність кваліфікаційних вимог до посад провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації та провідного і спеціаліста відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації.
48. Отже, в тому обсязі з`ясованих як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій обставин цієї справи, колегія суддів не може висловити своєї правової позиції в аспекті порушених у касаційній скарзі питань щодо правильного застосування положень пункту 1 частини першої та третьої статті 87 Закону № 889-VIII через те, що достеменно нез`ясованими залишилися істотні для цієї справи обставини. Водночас, висловлювати правову позицію, спираючись на власні припущення, суд касаційної інстанції не може.
49. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи скаржниці у касаційній скарзі щодо неповного з`ясуванням суами обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, знайшли своє підтвердження в ході касаційного оскарження.
50. Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому статтею 9 КАС України на суд покладено обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
51. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
52. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
53. Верховний Суд також звертає увагу, що одне із призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя. А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.
54. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
55. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
56. Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
57. Згідно з частиною четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
58. З огляду на викладене, а також ураховуючи той факт, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, в той час як їх не встановлення впливає на правильність вирішення спору, і цей недолік неможливо усунути на стадій касаційного перегляду, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
59. Під час нового розгляду справи у цій частині суду першої інстанції необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку вказаним обставинам та в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України. 
60. З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року та Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року скасувати, а справу № 200/12306/20-а направити на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов