ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/22640/21	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року (суддя Єфанова О.В.) у справі №160/22640/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                              в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період трудової діяльності ОСОБА_1 з 06.08.1984 по 03.06.1986 у Дніпродзержинський авторемзавод (ВАТ “Дніпродзержинський автомобільний завод”) в цеху з ремонту вантажних автомобілів на посаді слюсаря з ремонту автомобілів 1 розряду, з 22.11.2019 року та здійснити відповідний перерахунок пенсії.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач протиправно не зарахував стаж роботи за вказаний період, відомості про який зазначено в трудовій книжці.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки інформація про спірний трудовий стаж зазначена в трудовій книжці позивача, а трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, то відповідачем протиправно не зараховано до загального трудового стажу період роботи позивача з 06.08.1984 по 03.06.1986.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтоване незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування спірного періоду роботи до стажу роботи позивача. Відповідач вказує на те, що оскільки печатка підприємства, якою завірено записи в трудовій книжці не читалася, то пенсійним органом обґрунтовано не зараховано вказаний період роботи до трудового стажу. Крім цього, як зазначає відповідач, вказане питання було предметом розгляду Комісії з питань підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків., але документи були повернуті без розгляду оскільки ВАТ «Дніпродзержинський 
автомобільний завод» знаходиться в стані припинення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 29.11.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
 25.03.2021 року позивач звернувся до Головного управління з надання інформації щодо призначеної йому пенсії.
 Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.04.2021 відділом розгляду звернень управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 06.08.1984 по 03.06.1986, оскільки на штампі при прийнятті на роботу та печатці, якою завірено запис звільнення, неможливо визначити назву підприємства, а також дата прийняття на роботу (06.08.1984) не співпадає з датою наказу про прийняття (06.05.1984), що не відповідає вимогам Інструкції “Про порядок ведення трудових книжок працівників” № 162 від 20.06.1974.
 Не погодившись з діями відповідача щодо не зарахування періоду роботи до страхового стажу, позивач звернувся з позовом до суду.
 За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
 Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у відповідності до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
 У спірному випадку трудова книжка позивача містить інформацію про період його трудової діяльності з 06.08.1984 по 03.06.1986 у Дніпродзержинський авторемзавод (ВАТ “Дніпродзержинський автомобільний завод”) в цеху з ремонту вантажних автомобілів на посаді слюсаря з ремонту автомобілів 1 розряду.
 Не зарахування вказаного періоду роботи до стажу роботи позивача пов`язано з тим, що печатка підприємства, якою завірено інформацію щодо вказаного періоду роботи, не дозволяє визначити назву підприємства.
 Але такі підстави для відмови в зарахування періоду роботи до стажу, у спірному випадку, не можливо визнати обґрунтованими, оскільки під час розгляду питання щодо зарахування вказаного періоду роботи, Комісією відповідача було встановлено назву підприємства - ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» про що сам відповідач і зазначає в апеляційній скарзі.
 Щодо такої підстави для відмови у зарахування періоду роботи до стажу як те, що дата прийняття на роботу (06.08.1984) не співпадає з датою наказу про прийняття (06.05.1984), то суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивач не може відповідати за правильність видання розпорядчих документів на підприємстві та правильність заповнення трудової книжки, при цьому, вказані обставини не спростовують самого факту роботи позивача на вказаній посаді та у вказаному періоді.
 Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначені відповідачем підстави не можуть бути обґрунтованими обставинами для не зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу.
Щодо аргументів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із позовом слід зазначити те, що про порушене право позивач дізнався із Листа відповідача від 22.04.2021, яким йому було повідомлено про відсутність підстав для зарахування до стажу спірного періоду роботи. Доказів того, що позивач знав або повинен був дізнатися про порушення своїх прав до отримання Листа від 22.04.2021, відповідачем суду надано не було. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача здійснити перерахунок пенсії з 22.11.2019, тобто з дати призначення пенсії.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                         
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року по справі №160/22640/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 07.07.2022
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк