Номер провадження: 22-ц/813/2484/22 
Справа № 522/2639/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.07.2022                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,        
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор»,
відповідач – Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,
третя особа – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року у складі судді Домусчі Л.В.,
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лекс Навігатор», ПАТ «Фідобанк», за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 07.02.2019 за кредитним договором та договором іпотеки; скасування змін, внесених до Державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя.
Позов обґрунтовано тим, що 18.03.2018 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк» було укладено кредитний договір №014/1388/3/11788, згідно якого позичальнику надавався кредит у сумі 50 000 дол. США, зі строком користування кредитним коштами до 17.03.2018, зі сплатою 13,5% річних. У відповідності до п.2.1 договору, кредитні кошти призначені на ремонт власної двокімнатної квартири, загальною площею 43,1 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , придбання меблів, побутової техніки. Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позичальником та кредитором забезпечено заставою, а саме іпотекою, що підтверджується договором іпотеки квартири №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Ерсте Банк». У подальшому, ПАТ «Ерсте Банк» було реорганізовано у ПАТ «Фідокомбанк», яке також реорганізовано у ПАТ «Фідобанк» (яке є повним правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідокомбанк»). 01.03.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору із фізичною особою №014/1388/3/11788 від 18.03.2008, згідно п.1.1 якої сторони визначили, що станом на 22.12.2015 (дата реструктуризації) заборгованості ОСОБА_1 становила 42 593,96 дол. США. Також, 01.03.2016 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Фідобанк» укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки квартири №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Джулай С.В., у зв`язку з укладенням між іпотекодержателем (банком) та позичальником, додаткової угоди №2 від 01.03.2016 до кредитного договору із фізичною особою №014/1388/3/11788 від 18.03.2008. У подальшому, 07.02.2019 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Лекс Навігатор» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №014/1388/3/11788 від 18.03.2008 та договором іпотеки №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008. Вищевказаний договір було укладено відповідачами за результатами електронного аукціону, який відбувся 18.01.2019, з продажу права вимоги за вказаним кредитним договором та переможцем було визначено ТОВ «Лекс Навігатор». Позивач вважає, що вказаний договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07.02.2019, а саме договір факторингу, укладений із порушенням вимог чинного законодавства України. Зокрема посилалась на те, що з оспорюваного договору вбачається, що ціна відступлення права грошової вимоги за умовами договору становила 135 009, 00 грн (п.4.1 договору), а розмір самої грошової вимоги станом на 18.01.2019 становив 500 865,61грн, тобто розмір грошової вимоги значно перевищує ціну відступлення вимоги. Отже, вважає, що оспорюваний договір є фактично договором факторингу, оскільки відступлення права вимоги у даному випадку відбулось в обмін на грошові кошти як плату у вигляді дисконту. Між тим, у порушення чинного законодавства ТОВ «Лекс Навігатор» не є банком або фінансовою установою, не внесений до реєстру фінансових установ, а тому на думку позивача не міг бути стороною оспорюваного правочину. За викладеного, вважає, що оспорюваний правочин - договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №014/1388/3/11788 від 18.03.2008 та договором іпотеки №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008, укладений між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Лекс Навігатор» є недійсним. Посилалась на те, що після укладення вищевказаного договору, 07.02.2019 інформацію про зміну іпотекодержателя внесено до Державного реєстру іпотек у спеціальний розділ із номер запису про іпотеку №13502787. Проте, оскільки вважає, що відступлення вимог відбулось із порушенням вимог законодавства, то існують підстави для скасування змін, внесених 07.02.2019 до Державного реєстру іпотек у спеціальний розділ із номером запису про іпотеку 13502787, про зміну іпотекодержателя нерухомого майна – квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені судові витрати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що кредитодавцем може бути лише банк або інша фінансова установа. Однак, ТОВ «Лекс Навігатор», не внесене до реєстру, не є банком або фінансовою установою і тому не має права надавати фінансові послуги, не може бути наділене правами кредитодавця за кредитним договором. Суд першої інстанції при обґрунтуванні оскаржуваного рішення посилається на вимоги ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на «Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються» зазначаючи, що у зв`язку з набранням чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.11.2016 №2526 у пункті 5.11 глави розділу V вищевказаного Положення виключено слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)», що на помилкову думку суду, надало право не тільки фінансовим установам та банкам на придбання право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу, а і іншим юридичним особам, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичними особам. Апелянт посилається на те, що дані зміни до Положення не стосуються безпосередньо право на участь у відкритому конкурсі та придбання право вимоги за кредитними договорами, ці зміни стосуються загальних правил проведення вищевказаних конкурсів без врахування норм вищевказаного Положення, які містять обмеження в придбанні банківських активів та які залишились не змінними. Даним Положенням, передбачені обмеження у придбанні майна, щодо обороту якого встановлені обмеження, та яке продається на відкритих торгах. У таких торгах беруть участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та мають відповідні ліцензії і дозволи.
08.06.2021 представник ТОВ «Лекс Навігатор» надав суду відзив а апеляційну скаргу та просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив обґрунтований тим, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать актуальній судовій практиці, зокрема правовим висновкам (позиції) Великої Палати Верховного Суду, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться лише до переоцінки доказів та особистої незгоди із законним та обґрунтованим судовим рішенням. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
18.07.2022 року від відповідача ТОВ «Лекс Навігатор» надійшла заява про розгляд справи без його представника.
Інші учасники справи в судове засідання 19.07.2022 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Фідобанк», дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.
З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2018 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ВАТ «Ерсте Банк» (кредитор) було укладено кредитний договір №014/1388/3/11788, згідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 50 000 дол. США, зі строком користування кредитним коштами до 17.03.2018 року, зі сплатою 13,5% річних.
У відповідності до п.2.1 договору, кредитні кошти призначені на ремонт власної двокімнатної квартири, заг. пл. 43,1 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , придбання меблів, побутової техніки.
Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позичальником та банком забезпечено заставою, а саме іпотекою, що підтверджується договором іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Ерсте Банк».
У подальшому ПАТ «Ерсте Банк» було реорганізовано у ПАТ «Фідокомбанк», яке також реорганізовано у ПАТ «Фідобанк» (яке є повним правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідокомбанк»).
01.03.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору із фізичною особою №014/1388/3/11788 від 18.03.2008 року, згідно умов якої сторони визначили, що станом на 22.12.2015 року (дата реструктуризації) заборгованості ОСОБА_1 становила 42 593,96 дол. США. 
Також, 01.03.2016 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Фідобанк» укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки квартири №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Джулай С.В., у зв`язку з укладенням між іпотекодержателем (банком) та позичальником, додаткової угоди №2 від 01.03.2016 року до кредитного договору із фізичною особою №014/1388/3/11788 від 18.03.2008 року. 
У подальшому, 07.02.2019 року за результатами електронного аукціону, який відбувся 18.01.2019 року з продажу права вимоги за вказаним кредитним договором, між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Лекс Навігатор» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №014/1388/3/11788 від 18.03.2008 року та договором іпотеки №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008 року.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. спірного договору сторони погодили, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, Новому кредитору (відступлення права вимоги). Сторони цим визнають, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням Банку Новим кредитором.
Згідно з п. 2.1 спірного договору, за цим договором, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає шляхом продажу Новому Кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників та/або іпотекодавців зазначених у Додатку N1 до цього договору, надалі- Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників за кредитним договором та/або договорами іпотеки, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Відповідно до п. 4.1 спірного договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до Цього договору, Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти в сумі 135 009 грн. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі.
07.02.2019 року до Державного реєстру іпотек у спеціальний розділ із номером запису про іпотеку 13502787 внесено запис про зміну іпотекодержателя нерухомого майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.
Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).
Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у ст. 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність".
Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.
Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.
Верховний Суд у постанові від 31 січня 2018 року по справі N910/7038/17 дійшов висновку, що однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними. Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.
Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).
Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.
З урахуванням наведеного та враховуючи зміст, прав і обов`язки сторін договору про відступлення права вимоги від 07.02.2019 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Лекс Навігатор» слід дійти висновку, що спірний договір є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, повернення таких коштів новому кредитору (фактору) не передбачено, а сам договір припинив свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника. Також спірний договір від 07.02.2019 року не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Ознаками договору факторингу є: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" умови (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 48)).
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 51)).
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 57)).
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів, що підтверджують надання новим кредитором (ТОВ «Лекс Навігатор») фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору позивачем не надано. 
Твердження позивача про те, що ціна відступлення права вимоги за спірним договором значно менша ніж розмір грошової вимоги не є беззаперечним доказом отримання ТОВ «Лекс Навігатор» плати за надання фінансової послуги. 
Судом враховано, що договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги є договором, за яким банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на відповідача ТОВ «Лекс Навігатор» як нового кредитора та останній не набув право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки. Отже, оспорюваний договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Тому помилковими є доводи позивача про те, що договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги містить ознаки договору факторингу.
За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору від 07.02.2019 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Лекс Навігатор» про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №014/1388/3/11788 від 18.03.2008 року та договором іпотеки №014/1388/3/11788/1 від 18.03.2008 року, суд обгрунтовано відмовив за безпідставністю вимог.
Крім того, позовна вимога про скасування змін, внесених 07.02.2019 до Державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є похідною від вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 07.02.2019 року, тому суд також обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 15.08.2022.

Головуючий: 

            Судді: