ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року	Львів	Справа № 460/4192/20 пров. № А/857/657/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Ніколіна В.В., Качмара В.Я.,
за участю секретаря судового засідання                    Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року (головуючий суддя Щербаков В.В., м. Рівне, повний текст складено 14.12.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відсутності наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу), який би визначав службове становище ОСОБА_1 після завершення організаційних заходів, та введення в дію переліку змін до штату №01/132 - управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.07.2017;
-  визнати протиправною бездіяльність оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо невиконання вимог пунктів 9.1, 10.4, 37.1, 37.1.1, 37.2, 37.3, 37.7 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» в частині припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, та від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск по день виключення зі списків особового складу частини з урахуванням виплачених сум щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо невиконання вимог пунктів 9.1, 10.4, 37.1, 37.1.1, 37.2, 37.3, 37.7 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» в частині припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, та від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск; зобов`язання оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск по день виключення зі списків особового складу частини з урахуванням виплачених сум щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 позов ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ України про визнання бездіяльності протиправною - залишено без задоволення. 
08.11.2020 ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 за нововиявленими обставинами - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду від 14.12.2021 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення суду 1-ї інстанції за нововиявленими обставинами.
В апеляційній скарзі зазначає, що після закінчення розгляду цієї справи були виявлені нововиявлені обставини, які свідчать, що рішення суду прийнято всупереч ст.242 КАС України є незаконним та необґрунтованим не відповідає основним засадам адміністративного судочинства, ґрунтується на невідомих припущеннях, для захисту протиправності відповідача.
Суду належало здійснити розгляд лише однієї позовної вимоги - це визнання протиправною бездіяльності оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ ЗС України щодо відсутності наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу), який би визначав службове становище ОСОБА_1 , після завершення організаційних заходів, та введення в дію переліку змін до штату №01/132 - управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.07.2017.
Зазначає, що нововиявленими обставинами є обставини, які встановив суд у судових рішеннях зокрема у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 240/10996/20, що незастосуванням вимог ст.49-2 КЗпП України, позбавлення його у не передбачений жодним нормативно-правовим актом України спосіб права на працю закріпленого у ст.43 Конституції України є незаконним, крім того у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 240/10996/20, зазначено і інші постанови Верховного Суду зокрема від 11.06.2020 у справі № 826/19187/16, від 31.03.2020 у справі №826/6148/16, від 09.10.2019 у справі № 821/595/16, від 18.09.2018 у справі № 800/538/17, від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16 від 26.05.2021 у справі № 140/90/20, від 17.06.2021 у справі № 240/455/20, від 06.07.2021 у справі № 640/3456/20, від 06.07.2021 у справі № 640/1627/20, від 18.03.2021 у справі №826/7878/18, від 25.02.2021 у справі № 820/292/17, від 26.02.2020 у справі № 702/725/17, від 17.06.2021 у справі № 240/455/20, від 26.05.2021 у справі № 140/90/20, від 26.05.2021 у справі №260/261/20, від 17.06.2021 у справі № 240/455/20, від 16.09.2021 у справі № 440/413/20, від 20.09.2021 у справі №340/221/20.
При цьому, при проведенні організаційних заходів передбачена процедура проведених обов`язкових дій, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, що узгоджується правовими висновками Верховного Суду зокрема у постанові від 06.06.2018 у справі №803/1105/16, у постанові від 03.10.2019 у справі 813/1180/18, та інші.
При цьому, за нормами ст.49-2 КЗпП України відповідач у зв`язку зі змінами в штаті управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » був зобов`язаний запропонувати йому всі наявні вакантні посади починаючи з 26.04.2017, та протягом усього періоду, проте цього протиправно не здійснив, що було його обов`язком.
Крім того, встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи не виключає, а включає зобов`язання відповідача щодо працевлаштування працівників, з моменту виникнення обставин тобто з 26.04.2017, запропонувати всі вакансії, і такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день завершення організаційних заходів, а не позбавленням військових (штатних) посад у не передбачений спосіб, всупереч законодавству України.
Зазначені обставини мають істотне значення, оскільки вказують на помилковість, незаконність, необґрунтованість, та неправомірність рішення всупереч законодавству України.
Тобто, суть спору зводилась до вирішення питання, зокрема про те, чи законно відповідач приховав організаційні заходи, чи законно не застосував норми ст.49-2 КЗпП України, чи законно не запропонував наявні вакантні посади починаючи з 26.04.2017 та протягом усього періоду, чи законно позбавив його у не передбачений жодним нормативно-правовим актом України спосіб права на працю закріпленого уст.43 Конституції України, тобто не залишивши його на військовій (штатній) посаді до звільнення (в тому числі не допустив до жодної вакантної посади), чи законно дотримано гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення, чи законно не повідомив не пізніше ніж за два місяці, чи законно проігноровано переважне право на залишення на військовій (штатній) посаді, а отже чи законно відсутній наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу), який би визначав службове становище ОСОБА_1 , після завершення організаційних заходів, та введення в дію переліку змін до штату №01/132 - управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.07.2017.
Проте, суд 1-ї інстанції зазначає в ухвалі від 14.12.2021 що у рішенні суду від 28.09.2020 у цій справі №460/4192/20, були досліджені всі обставини та надана правова оцінка спірним правовідносинах для належного вирішення позовних вимог, що не відповідає дійсності.
Тому, на думку суду 1-ї інстанції, істотні обставини які тягнуть за собою задоволення позову, нібито не є нововиявленими обставинами.
Згідно ст.361 КАС України вбачається, що нововиявленими є обставини, які одночасно відповідають певним характерним ознакам, а саме: такі обставини є істотними, тобто можуть вплинути на результат розгляду справи, не були встановлені судами, однак існували на момент прийняття судового рішення, заяву про перегляд якого подано, такі обставини не були та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою до суду.
Вказані обставини є істотною обставиною у цій справі, оскільки вони тягнуть за собою задоволення позову, тобто зумовлює результат, протилежний тому, до якого дійшов суд під час первісного розгляду справи.
Вказані істотні обставини існували на час розгляду справи, однак йому не були відомі, відповідно він не міг підтвердити у суді. 
Судом ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/16, тобто позицію Суду касаційної інстанції, як у аналогічній справі як у справі №460/4192/20 знехтувана, проігнорована, при цьому правовідносини у справі №826/1262/16 відносно генерал-майора в Командуванні Сухопутних військ ЗС України вчинені однаково, як і в моєму випадку у справі №460/4192/20.
А саме, наказ (по особовому складу), який би визначав службове становище після завершення організаційних заходів, та введення в дію переліку змін до штату Командування Сухопутних військ ЗС України не видавався.
Суди виходили з того, що факт невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків та не визначення службового становища позивача у встановленому законодавством порядку не є підставою для не виплати позивачу грошового забезпечення у розмірі, встановленому відповідними нормативно - правовими актами України, які регулюють порядок нарахування та виплати такого забезпечення.
Також, суди виходили з того, що днем увільнення позивача з посади є день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою, а не день введення в дію переліку змін до штату на виконання директив, оскільки відповідних розпоряджень щодо визначення службового становища позивача видано не було, я тому службове становище повинно бути залишено без змін з виплатою грошового забезпечення у відповідності до вимог законодавства України.
При цьому, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що не визначення службового становища позивача не може бути підставою для позбавлення його права на отримання грошового забезпечення за посадою, яку він займав.
Касаційний суд встановив, що директива Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України не може слугувати доказом для зміни становища позивача, оскільки на її виконання відповідач мав видати відповідний наказ або розпорядження, що протиправно не відбулося, як аналогічно і в його випадку.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України (Положення №1153/2008).
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХП.
Частиною 1 ст.9 Закону № 2011-ХП, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п.15 Положення №1153/2008 з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються, зокрема, контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Згідно вимог контракту, який укладений згідно вимог п.15 Положення №1153/2008, в ч.2 контракту Міністерство оборони України взяло на себе зобов`язання про: додержання моїх особистих прав і свобод та прав членів моєї сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, призначення мене на військові посади, охорону здоров`я, належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби, виплату грошового забезпечення та інших надбавок, доплат, винагород, премій, що відповідач у непередбачений жодним нормативно-правовим актом та спосіб протиправно його позбавив, що судом знехтувано.
Згідно п.12 Положення №1153/2008 припинення правових відносин здійснюється виключно на підставі наказу (по особовому складу), якого по відношенню до нього по 31.07.2017 не існує.
А тому, для нього, як для військовослужбовця, офіцера який проходив військову службу за контрактом звільнення з посади по завершенню організаційних заходів 31.07.2017 не було, при цьому наказ відповідача (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172, який видавався на підставі наказів (по особовому складу) для всіх військовослужбовців окрім нього, жодних змін не містить, оскільки лише він в ньому дискримінаційно відсутній.
Наказ (по особовому складу), який би визначав його службове становище по завершенню організаційних заходів, та введення в дію переліку змін до штату стосовно нього не видавався, що є виключно протиправним.
Про що свідчить аналогічний розгляд справи № 826/1262/16 (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2017 у справі №826/1262/16, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 у справі №826/1262/16, ухвала Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/16.
Він перебував у черговій відпустці, з якої вибув у шпиталь на лікування, відповідач всупереч вимог п.118, п.119 Положення №1153/2008, п.4.28 Інструкції №170, ст.49-2 КЗпП України, взагалі не доводив про проведення організаційних заходів, та жодної вакантної посади не запропонував взагалі (залишилось 6 посад), знехтував переважне право на залишення на посаді, ні за два місяці не попереджав, ні взагалі, що є протиправним, про що свідчать правові висновки, які викладено в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №487/2191/17, від 24.07.2020 у справі № 816/654/17.
Проте, порядок призначення військовослужбовців на посади при проведенні організаційно-штатних заходів врегульований п.118-119 Положення №1153/2008.
Пункт 118 Положення №1153/2008 свідчить, під час проведення організаційно- штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.
Жодного списку відповідачем відносно нього не подавалось до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, при цьому він не вивільнявся за наявності 6 (шести) вакантних посад тільки у його підрозділі (про що свідчить довідка №501/2553).
У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони: 
призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь), однак його не призначено ні в першочерговому порядку (багатодітна сім`я, дружина не працює, учасник бойових дій), також своєчасно зі всіма військовослужбовцями на жодну із вакантних посад, в тому числі на нижчу, про організаційні заходи не доводилось;
зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення, однак його не звільнено з посади 31.07.2017 згідно п,12 Положення №1153/2008, наказом (по особовому складу), та не зараховано у розпорядження згідно пп.1 п.116 цього Положення - наказу не існує, відсутність підстав за наявності вакантних посад;
звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім - п`ятим пункту 112 цього Положення), однак його не звільнено з військової служби у встановленому порядку, тобто до 31.07.2017 з військової (штатної) посади, абзац третій - п`ятий п.112 цього Положення мене не стосується.
Документи, подання на всіх військовослужбовців, окрім нього у зв`язку з проведенням організаційних заходів надавались відповідачем до Командування Сухопутних військ ЗС України 19.06.2017 для видання наказів (по особовому складу) на підставі яких видавався наказ відповідача (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172, в якому лише він відсутній.
У наслідок підготовки відповідачем подання для звільнення його з військової служби та з посади - 12.08.2017, видано наказ командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) віл 13.09.2017 №318, що немає нічого спільного з не проведеними організаційними заходами в період з 27.04.2017 по 30.07.2017.
Пункт 119 Положення №1153/2008 свідчить, під час проведення організаційно- штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, на вакантні посади в першу чергу призначаються військовослужбовці, які згідно із законодавством належать до категорій громадян, що користуються переважним правом залишення на службі чи першочерговим правом призначення на вакантні посади.
Всупереч п.4.28 Інструкції №170 відповідач знехтував переважне право на залишення на посаді (троє дітей, дружина не працює, учасник бойових дій), не призначено його в першу чергу.
Призначення всіх інших військовослужбовців здійснюється після вирішення питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Судом 1-ї інстанції визначено з огляду на відсутність доказів про зворотне, судом встановлено, що ОСОБА_1 , вакантні посади не пропонувались і питання про наявність у нього переважного права на залишення на службі чи першочергового права призначення на вакантні посади не вирішувалось, що також і проігноровано судом.
Судом здійснено неправильне трактування положень п.116 Положення №1153/2008,
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування в розпорядженні відповідних командирів (начальників) - стосується військовослужбовців звільнених з посади та зарахованих в розпорядження посадових осіб наказом (по особовому складу), що до нього не могло та не було застосовано, за відсутності підстав, та відсутності наказу (по особовому складу) відповідно цей час до нього не відноситься взагалі.
Про що також свідчить лист в/ч НОМЕР_1 від 26.03.2019 за №350/173/129/47/пс.
Відповідач встановивши термін здачі справ та посади з 19.09.2017 по 21.09.2017 в цей же термін вивів його поза штат, механізму якого не встановлено жодним нормативно-правовим актом, не регламентовано взагалі, здійснювалось за часів СРСР, таких повноважень у відповідача не має, рівнозначно зарахувати в космос, не з 31.07.2017,
Виведення поза штат, та зарахованим у розпорядження є несумісним одне одному.
Всупереч п.116 Положення №1153/2008 судом встановлено, що перебування у розпорядженні та перебування поза штатом, це одне і теж саме, на невідомих нікому припущеннях суду всупереч законодавству України.
Всупереч п.116 Положення №1153/2008 судом встановлено, що він перебував двічі у розпорядженні без зарахування у розпорядження - наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу), за відсутності підстав, та при цьому за наявності вакантних посад, що є свавільною нісенітницею.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Вирішуючи питання щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції зазначив, що Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо невиконання вимог пунктів 9.1, 10.4, 37.1, 37.1.1, 37.2, 37.3, 37.7 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» в частині припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, та від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск; зобов`язання оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск по день виключення зі списків особового складу частини з урахуванням виплачених сум щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.     
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 позов ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ України про визнання бездіяльності протиправною - залишено без задоволення. 
Предметом розгляду зазначеної адміністративної справі були позовні вимоги  про:
- визнання протиправною бездіяльність оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відсутності наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу), який би визначав службове становище ОСОБА_1 після завершення організаційних заходів, та введення в дію переліку змін до штату №01/132 - управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.07.2017;
- визнання протиправною бездіяльність оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо невиконання вимог пунктів 9.1, 10.4, 37.1, 37.1.1, 37.2, 37.3, 37.7 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» в частині припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, та від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск;
- зобов`язання оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, з дня введення в дію переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на виконання спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск по день виключення зі списків особового складу частини з урахуванням виплачених сум щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що 20.07.2017 Військово-лікарською комісією Західного регіону ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. В зв`язку з цим, 24.07.2017 ОСОБА_1 подано рапорт на предмет звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я. Також судом встановлено, що зміни до штату №01/132 Управлінням оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » введенні в дію з 31.07.2017 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) №172 від 31.07.2017. Згідно введених змін до штату було змінено номенклатуру посад, при цьому, посада позивача була відсутня в новому штаті управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». З огляду на відсутність доказів про зворотне, судом встановлено, що ОСОБА_1 вакантні посади не пропонувались і питання про наявність у нього переважного права на залишення на службі чи першочергового права призначення на вакантні посади не вирішувалось. Разом з тим, з урахуванням того, що ОСОБА_1 на час проведення організаційно-штатних заходів  був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, в зв`язку з чим відмовився від бажання надалі проходити військову службу, жодної доцільності у розгляді питання щодо його призначення на вакантні посади не було.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно пункту 1 частини другої статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, серед іншого, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Тобто, нововиявленими слід вважати обставини, які зокрема: 1) об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи та не були встановлені судом; 2) не були відомі і не могли бути відомі на час прийняття рішення суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.
Істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.
Умовами для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких після прийняття рішення зі спору, станом на час звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору, не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами глави 3 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд першої інстанції правильно зауважив, що перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
При цьому, правильним є твердження, що новий розгляд справи, що використовується для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, не повинен використовуватись як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції підставно вважав, що у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/4192/20, були досліджені всі обставини та надана правова оцінка спірним правовідносинах для належного вирішення позовних вимог, а зазначені у заяві підстави про перегляд рішення суду за нововиявленими  обставинами, не є нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України. Фактично доводи заявника свідчать про намір переконати суд здійснити переоцінку доказів, здійснену в процесі розгляду справи, а також розглянути спір, змінюючи підстави позову, що суперечить положенням частини четвертої статті 361 КАС України якою визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, а тому в задоволенні такої заяви слід відмовити, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 - залишити в силі. 
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №460/4192/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 В.В. Ніколін
                                                                                          В.Я. Качмара
повний текст складено 08.06.2022