Постанова                             
Іменем України
 
26 квітня 2022 року                                 
м. Київ
 
справа № 361/8784/19
 
провадження № 61-17995св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області Кирилова Наталія Миколаївна,
третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Броварський шиноремонтний завод», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року у складі судді Радзівіл А. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Савченка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Кирилової Н. М., третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Броварський шиноремонтний завод» (далі - ТДВ «Броварський шиноремонтний завод») про визнання незаконним рішення державного реєстратора.
 
Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором купівлі-продажу               від 15 травня 2003 року, укладеного між ним та ВАТ «Броварський шиноремонтний завод», він є власником складу для легкових автопокришок (інв. № 1568, загальною площею 1 146,6 кв. м), за адресою:                             АДРЕСА_1 .
 
Зазначав, що у серпні 2019 року він звернувся до державного реєстратора прав із заявою про реєстрацію за ним права власності на вказане нерухоме майно, однак, 29 серпня 2019 року державним реєстратором прийнято рішення № 48435128 про відмову в державній реєстрацій права власності на нерухоме майно. Підставою для відмови у державній реєстрації права власності стало те, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Також у відмові державним реєстратором зазначено те,                   що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься заява «власника» про заборону вчинення реєстраційних дій (тобто наявне обтяження за заявою власника щодо нерухомого майна). 
 
Позивач посилався на те, що, як стало відомо його представнику, заяви про обтяження нерухомого майна (заборону вчинення реєстраційних дій) подаються ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» нібито як власником майна, хоча останній власником не є.
Вважав, що ТДВ «Броварський шиноремонтний завод» вчиняє незаконні дії, спрямовані на те, щоб він, як законний власник майна, не міг зареєструвати за собою право власності.
 
При цьому посилався на положення статті 227 ЦК УРСР (в редакції станом на момент укладення договору купівлі-продажу), які не передбачали обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівлі складу (нежитлового приміщення) та вказував, що зазначений договір купівлі-продажу не визнано судом недійсним, він є чинним ураховуючи презумпцію правомірності правочину.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати незаконним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Н. М. від 29 серпня 2019 року № 48435128 про відмову у державній реєстрації права власності; 
- зобов`язати державного реєстратора внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме склад для легкових автопокришок інв. № 1568, загальною площею 1 146,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ; 
- відновити становище, що існувало до порушення його прав шляхом виключення заборони у подальшому державним реєстраторам здійснювати реєстрації заяви про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна, а саме складу для легкових автопокришок, інв. № 1568, загальною площею 1 146,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
28 лютого 2020 року ТДВ «Броварський шиноремонтний завод» подав до суду позовну заяву до ОСОБА_1 та державного реєстратора прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області              Кирилової Н. М. про визнання позовних вимог ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області такими, що не підлягають задоволенню та просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі, а у разі наявності достатніх підстав, направити документи до правоохоронних органів для прийняття рішення про відкриття кримінального провадження.
03 березня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області вказану позовну заяву було залишено без руху.
26 травня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області ТДВ «Броварський шиноремонтний завод» відмовлено у прийнятті позовної заяви.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області                                       від 14 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Кириловою Н. М. Гостомельської селищної ради Київської області рішення є правомірним, оскільки подані заявником документи не відповідали вимогам та не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, не відповідали вимогам статей 209, 640 ЦК України. 
Районний суд взяв до уваги, що правочин вчинений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. При цьому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно та заява власника про заборону вчинення реєстраційних дій.
 
При цьому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не набув права власності на склад для легкових покришок, оскільки вказаний об`єкт був предметом розгляду господарських судів, де йому було відмовлено у визнанні договору дійсним та визнання права власності.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року змінено в мотивувальній частині.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та належним суб`єктним складом відповідачів та помилково відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності, залишив поза увагою ті обставини, що позов пред`явлений до неналежного відповідача.
 
Апеляційний суд зазначив, що спір про визнання незаконним рішення про відмову здійснення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем  у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.
Позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо здійснення державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
 
Ураховуючи, що спір виник між ОСОБА_1 та ТДВ «Броварський шиноремонтний завод» щодо права власності на спірне нерухоме майно, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги не можуть бути пред`явлені до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки на основі долучених судових рішень господарських судів, оскільки вони є недопустимими доказами в цій справі. Судові рішення, на які посилався суд першої інстанції не визнають договір-купівлі продажу недійсним, а ними відмовлено у задоволенні позову про визнання його дійсним, тому підстав для звернення з таким позовом не було. На підставі ЦК України діє презумпція правомірності правочину, і для цього договору не встановлено законом підстав недійсності.
 
Вважає, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем в даному спорі, оскільки саме незаконне рішення держаного реєстратора порушує його цивільні права.
 
Звертає увагу суду, на те, що суд апеляційної інстанції посилався на висновки викладені у постановах Верховного Суду, які стосується правовідносин, що не є подібними. При цьому зазначає, що в оскаржуваних судових рішення відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних справах.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                       ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2022 року ТДВ «Броварський шиноремонтний завод» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, відтак, відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Зазначає, що докази на підтвердження права власності ТДВ «Броварський шиноремонтний завод» на спірні приміщення, які були надані суду, отримані підприємством в законному порядку, відтак, є допустимими.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У листопаді 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У грудні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
15 травня 2003 року між ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за змістом якого                         ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» продав, а ОСОБА_1 придбав будівлю-приміщення складу для легкових автопокришок,                     інв. № 1568, загальною площею 1 146,6 кв. м, балансовою вартістю                                 36 749 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Договор підписаний директором ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» Кругликом Є. П. та приватним підприємцем ОСОБА_1 (а. с. 5).
 
Також в матеріалах справи міститься копія акту приймання-передачі об`єкту купівлі-продажу від 05 листопада 2003 року та копії касових ордерів                         (а. с. 7-9).
 
Згідно з пунктом 1.1. умов договору купівлі-продажу від 15 травня                         2003 року продавець продав, а покупець купив будівлю - приміщення складу легкових автопокришок, інв. № 1568, загальною площею                          1 146,6 кв. м, балансовою вартістю 36 749 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У пункті 1.2. договору купівлі-продажу від 15 травня 2003 року зазначено, що об`єкт купівлі-продажу належить ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» на підставі наказу № 5-ВП Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській області від 21 лютого 1995 року, зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №1/3 за реєстровим № 683                   19 грудня 2002 року.
У пункті 1.3. договору купівлі-продажу від 15 травня 2003 року зазначено, що згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації від 13 травня                  2003 року номер 534112, балансова вартість об`єкту купівлі-продажу становить 36 749 гривень.
У пунктах 3.1.,3.2.,3.3. договору купівлі-продажу від 15 травня 2003 року визначено, що право власності на об`єкт купівлі-продажу виникає у покупця з моменту підписання цього договору. Одночасно, із підписанням цього, договору продавець передасть покупцеві оригінали технічно документації на об`єкт. Сторони знайомі зі змістом статті 120 ЗК України, відповідно до якої покупець має право та користування земельною ділянкою на підставі  договору оренди або оформлення права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правових угод.
 
Рішенням Господарського суду Київської області від 24 травня 2013 року у справі № 18/213-10/7-12/17 за позовом суб`єкта підприємницької  діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до ВАТ «Броварський шиноремонтний завод», третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Базир Н. М., про визнання договору дійсним та визнання права власності, в задоволенні позову відмовлено (а. с. 27 - 33).
 
Постановами Київського апеляційного господарського суду від 09 жовтня 2014 року та Вищого Господарського суду України від 03 грудня 2014 року скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 34 - 43).
 
29 серпня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області Кириловою Н. М. прийнято рішенням № 48435128 про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Підставою для відмови стало те, що подані заявником документи не відповідали вимогам, або не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, не відповідали вимогам статей 209, 640 ЦК України, правочин, вчинений у письмовій формі, що підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню; також наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно та наявна заява власника про заборону вчинення реєстраційних дій.

 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, кщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, відтак, скасуванню не підлягає.
 
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частини перша статті 48 ЦПК України).
 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
Частинами першою-другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
 
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
 
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року                    в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня             2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
 
Позивач ОСОБА_1 пред`явив вимоги до державного реєстратора прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Н. М. та просив визнати незаконними рішення державного реєстратора, зобов`язати державного реєстратора внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відновити становище, що існувало до порушення його прав шляхом виключення заборони у подальшому державним реєстраторам здійснювати реєстрації заяви про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна.
 
Отже, позивач фактично ставить вимогу про відновлення порушеного права внаслідок невизнання ТДВ «Броварський шиноремонтний завод» його права власності на нерухоме майно, набутого ним на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2003 року.
 
З огляду на зазначене спір виник з приводу порушення права власності позивача на нерухоме майно внаслідок дій ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» та державного реєстратора щодо відмови в реєстрації такого права за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» та ОСОБА_1 .
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
 
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
Зазначене узгоджується з правовими висновками великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки                  ОСОБА_1 пред`явив позов до неналежного відповідача - державного реєстратора прав на нерухоме майно Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Н. М., тоді як належним відповідачем у спірних правовідносинах мав би стати саме ТДВ «Броварський шиноремонтний завод», який не визнає право власності позивача на спірне майно.
При цьому суд бере до уваги те, що клопотань про залучення співвідповідача чи заміну відповідача під час розгляду справи                  ОСОБА_1 не заявляв.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
 
У зв`язку з незалученням до участі в справі всіх суб`єктів, як якості відповідачів (співвідповідачів), апеляційний суд не вправі встановлювати обставини справи, зокрема, які стосуються спору по суті та давати їм правову оцінку, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом з правильно визначеним ним суб`єктним складом учасників справи відповідно до сформульованих позовних вимог, які відповідатимуть передбаченому законом способу захисту відповідного права або законного інтересу.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Головуючий     Судді:	Д. Д. Луспеник     І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець