ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/390/22 Справа № 2-5319/09 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніко Фінанс», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, – 

ВСТАНОВИЛА:

       У вересні 2021 року ТОВ «ФК «Юніко Фіананс» звернулось до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі Куйбишевського районного суду м.Донецька №2-5319/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Заяву мотивовано таким, що 14 жовтня 2010 року у вищевказаній цивільній справі ухвалено рішення, яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11360582000 від 24 червня 2008 року у розмірі 344 525, 88 грн, судовий збір у розмірі 1700, 00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №2-5319/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині резолютивної частини рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 14 жовтня 2010 року.
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 14 жовтня 2010 року по справі №2-5319/09, а саме стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника – ТОВ «ФК «Юніко Фіананс».
       Разом з тим, заявник зазначив, що виконавчий лист первісним стягувачем правонаступнику не передавався, а рішення суду на сьогоднішній день залишається не виконаним, при цьому, відсутні відкриті виконавчі провадження, тому вважав поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також підставою для видачі дубліката виконавчого листа.
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Юніко Фіананс», заінтересовані особи: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
       Не погодившись з такою ухвалою, ТОВ «ФК «Юніко Фіананс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених в заяві вимог у повному обсязі.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду — без змін, з огляду на таке.
       В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Юніко Фіананс», як і у тому числі в своїй заяві про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання, зазначає, зокрема, що 14 жовтня 2010 року Куйбишевським районним судом м.Донецька було ухвалено рішення про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11360582000 від 24 червня 2008 року у розмірі 344 525, 88 грн, судового збору у розмірі 1700, 00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, яке до теперішнього часу не виконано, а тому судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні даної заяви.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.
       Відповідно до вимог п.17.4 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 07 січня 2018 року, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
       Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
       Відповідні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, від 10 жовтня 2018 року у справі №2-504/11.
       Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документу видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
       При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, у зв`язку з його втратою, заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
       Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №2-842/2009.
       Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 та п. 1 ч. 2 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент набрання законної сили рішенням суду у даній справі) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема, виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
       Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ або за місцем виконання.
       Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
       Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
       Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
       Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
       Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
       Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №2-5319/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині резолютивної частини рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 14 жовтня 2010 року.
       Так, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Куйбишевського районного суду м.Донецька від 14 жовтня 2010 року у справі №2-5319/09 стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11360582000 від 24 червня 2008 року у розмірі 344 525,88 грн, судовий збір у розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.
       При цьому, заявником не було надано суду жодного доказу того, що виконавчі листи по даній справі видавалися.
       Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин втрати виконавчих листів, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, заявником до суду також не було надано.        
       Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для видачі дублікатів виконавчих листів, оскільки саме по собі твердження заявника про їх втрату не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності підстав вважати втраченими оригінали даних виконавчих листів.
       Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що скаржником не було надано ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції доказів того, що судове рішення залишається невиконаним, тоді як матеріали справи повністю не відновлені, а заявником не надано доказів, зокрема, чи перебував виконавчий лист на виконанні у відділі ДВС за період з 2010 по 2021 роки.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки станом на день укладення договору про відступлення права вимоги між первісним стягувачем та правонаступником строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вже сплив, а поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання за період з 14 жовтня 2010 року по 16 вересня 2021 року (10 повних років) заявником не підтверджено належними доказами, тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні даної заяви в повному обсязі.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніко Фінанс» — залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова