УХВАЛА

31 травня 2022 року 
м. Київ

cправа №  904/3656/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:
прокуратури - Косенка Д.В.,
позивача - Дніпровської міської ради - Пастернак В.В.,
відповідача-1. - Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради - Сірика А.С.,
відповідача-2. - товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект" - Бондаренко О.М.,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (далі - Прокурор)
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021 (головуючий суддя - Кощеєв І.М., судді Чус О.В. і Орєшкіна Е.В.)
зі справи № 904/3656/21
за позовом Прокурора в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (далі - Рада)
до: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (далі - Департамент);
товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробнича фірма "Елітпроект" (далі - Товариство) 
про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано до господарського суду Дніпропетровської області про визнання недійсним договору про надання послуг від 20.12.2020 № 22/12-20, укладеного Департаментом і Товариством (далі - Договір № 22/12-20), та застосування наслідків недійсності цього договору.

2. Позов обґрунтовано встановленням порушення законодавства про публічні закупівлі, наслідком яких є укладення Департаментом і Товариством Договору із застосуванням переговорної процедури та з порушенням інтересів територіальної громади міста Дніпро. 

Короткий зміст попередніх судових рішень зі справи 

3. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2021 (суддя Манько Г.В.): позов задоволено; Договір визнано недійсним; визначено Товариству повернути Департаменту все отримане за Договором.

4. Рішення мотивовано суперечністю Договору актам чинного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021: апеляційні скарги Ради, Товариства та Департаменту на зазначене рішення місцевого господарського суду задоволено частково; відповідне рішення скасовано; позов залишено без розгляду.
6. Постанову мотивовано відсутністю підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Ради. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі до Верховного Суду Прокурор просить: скасувати оскаржувану постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021 і залишити в силі рішення місцевого господарського суду від 14.07.2021; стягнути на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 19.08.2020 у справі №923/449/18, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.08.2020 у справі №913/153/19, від 17.02.2021 у справі №912/738/20, від 25.02.2021 у справі №912/9/20 (щодо визначення належного позивача у спорах, які пов`язані з проведенням публічних закупівель), у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 27.03.2019 у справі №905/1250/18, від 25.08.2020 у справі №913/153/19 (щодо можливості звернення органу), у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави), у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №439/212/14-ц, від 18.07.2018 у справі №750/2728/16-ц, від 04.07.2018 у справі №462/4611/13-ц, від 11.11.2020 у справі №910/9305/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 (щодо визнання договорів недійсними за позовами заінтересованих осіб).

9. Рішення суду апеляційної інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, в т.ч. статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статей 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 236, 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Доводи інших учасників справи

10. За приписами частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції. У даному разі ухвалою Верховного Суду від 24.12.2021 учасникам справи було встановлено строк для подання відзивів на касаційну скаргу до 17.01.2022. Проте Радою відзив на касаційну скаргу подано 18.01.2022, тобто поза межами зазначеного строку.

Оскільки Радою не подано відзив на касаційну скаргу у встановлений судом строк та не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, Верховний Суд  не приймає даний відзив.

11. Департаментом 18.01.2022 та 19.01.2022 направлено до Касаційного господарського суду два аналогічних відзиви на касаційну скаргу, тобто також поза межами визначеного ухвалою Верховного Суду від 24.12.2021 строку.
Департаментом не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, відтак Верховний Суд  розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

12. 18.01.2022 Товариство направило до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу з клопотанням про "відновлення" пропущеного строку для подання відзиву.  Товариство посилалося на те, що про встановлення строку для подачі відзиву на касаційну скаргу дізналося з ухвали суду, яка була отримана Товариством лише 18.01.2022. 

Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного та оскільки Товариство отримало ухвалу Верховного Суду від 24.12.2021 лише 18.01.2022, Суд вбачає за можливе продовжити Товариству строк на подання відзиву і прийняти поданий Товариством відзив.

Товариство у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про прийняття оскаржуваної постанови з дотриманням норм матеріального і процесуального права, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що прокурором не зазначено та не обґрунтовано порушення інтересів держави в особі Ради і просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021  залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

13. Радою подано заяву про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Прокурора на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки  правовідносини у справах, зазначених як підстава для касаційного провадження, не є подібними зі справою № 904/3656/21.   

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. 29.10.2021 Департаментом (замовник) і Товариством (виконавець) укладено договір про надання послуг № 29/10-4 (далі - Договір № 29/10-4); згідно з цим договором виконавець зобов`язується надати, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги: ДК 021:2015:45000000-7: Будівельні роботи та поточний ремонт (ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Послуги з поточного ремонту автошляхів) (у м. Дніпро).

Сторони погодили, що умови цього договору (який набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунку до повного виконання зобов`язань) згідно з частиною третьою статті 651 Цивільного кодексу України застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме - з 30.10.2020 (пункт 10.1 Договору № 22/12-20). Ціна цього договору (з подальшими змінами до нього) становить 42 493 613,60 грн. 

15. Прокурор, обґрунтовуючи подання ним позову в даній справі, вказав, що: згідно з Положенням про Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради названий Департамент є виконавчим органом Ради, підзвітний та підконтрольний Раді, міському голові, заступнику міського голови. Департамент є юридичною особою публічного права, мав печатку встановленого зразка, рахунки в органах Державного казначейства, може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки; у ході процедури закупівель була безпідставно застосована переговірна процедура, що порушує інтереси територіальної громади та держави, і Рада (позивач) не вжила заходів щодо захисту своїх інтересів (мала місце усвідомлена пасивна поведінка Ради щодо захисту порушених інтересів держави). 
16. Органи місцевого самоврядування відокремлені від держави та можуть самостійно звертатися до суду з метою захисту своїх прав. Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду.
17. Звертаючись до суду з позовом у даній справі, Прокурор не зазначив і не обґрунтував: яким чином і на підставі якого закону Рада виконує делеговані чи власні повноваження органу держави, якого саме органу і які саме повноваження; у чому саме в даному випадку полягає  інтерес держави щодо правовідносин учасників, який саме інтерес і яким чином обраний ним спосіб захисту відновить порушений державний інтерес; суму збитків, спричинених державі, і яким чином обраний ним спосіб захисту відновить порушене право. Фактично вимоги Прокурора стосуються тільки договору за участю Департаменту як виконавчого органу Ради.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА 

18. Частина шоста статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів":
- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

19. ГПК України:
частина четверта статті 236:
- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

частина друга статті 287: 
- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу; 

пункт  5 частини першої статті 296:
- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними; 

частини перша та друга статті 300:
- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
21. Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, предметом позову у ній є визнання недійсним договору про надання послуг, укладеного Департаментом і Товариством, та застосування наслідків недійсності цього договору. В обґрунтування позовної заяви Прокурор посилався на те, що ним встановлено порушення законодавства про публічні закупівлі, наслідком яких є укладання спірного договору, що безпосередньо порушує інтереси територіальної громади міста Дніпро. Прокурор зазначає, що порушення процедури публічних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів, спричиняє істотну шкоду інтересам держави та територіальної громади щодо здійснення права комунальної власності. Звернення Прокурора до суду з позовом у даному випадку є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави в особі Ради, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою.

Суд апеляційної інстанції, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, оцінивши наявні у справі докази, встановив, що Прокурор не підтвердив підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Ради, що є підставою для залишення позову без розгляду.
22. Щодо правовідносин у справі № 910/9305/19.
Комунальне підприємство Київської обласної ради "Друкар" звернулося з позовом до комунального підприємства Київської обласної ради "Київоблкіно" та товариства з обмеженою відповідальністю "А.В. Інвестиції" про визнання недійсним договору  № 14/03-2019 про будівництво житлового комплексу.

Позовні вимоги аргументовано тим, що у зв`язку з передачею з балансу КП    "Київоблкіно" на баланс КП "Друкар" нерухомого майна на праві господарського відання до КП "Друкар" перейшло право постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна. Такі доводи КП "Друкар" обґрунтовані тим, що за загальним правилом, закріпленим у статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Отже, спірний договір є таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси КП    "Друкар" та таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки КП "Київоблкіно" не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення, адже земельна ділянка, яка є об`єктом забудови згідно спірного договору, йому не належала.

Київська обласна рада як третя особа з самостійними вимогами звернулася з позовом до КП    "Київоблкіно" та ТОВ    "А.В. Інвестиції" про визнання недійсним спірного договору. Позовні вимоги Київської обласної ради обґрунтовані тим, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику

Приймаючи постанову від 10.11.2020 у справі № 910/9305/19, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції та погодився з висновками судів, що спірний договір укладений з порушенням положень статей 1, 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" та статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Спірний договір порушує право Київської обласної ради як власника розташованого на спірній земельній ділянці комунального майна, і таке право може бути відновлено шляхом визнання спірного договору недійсним.
23. Щодо правовідносин у справі № 910/12787/17.
Позов подано товариство з обмеженою відповідальністю "Тех-Трейд-Інвест" про визнання недійсними згідно з переліком, наведеним у прохальній частині позовної заяви, окремих пунктів кредитних договорів, укладених упродовж 2005 - 2015 років між відповідачами у справі.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно зі спірними кредитними договорами передбачено встановлення подвійної плати за користування кредитом і визначено інший спосіб оплати за користування кредитом, ніж нарахування процентів на основну суму боргу, що суперечить положенням статей 1048, 1054, 10561 Цивільного кодексу України; такі договори в оспорюваній частині (щодо визначення і сплати винагороди за користування кредитом) порушують права позивача, збільшують обсяг його відповідальності перед АТ "КБ "ПриватБанк"; позивач хоча і не є стороною цих кредитних договорів, однак набув право власності на майно, що становить предмет іпотеки згідно з договорами іпотеки, укладеними між ТОВ "Скорзонера" і ПАТ "КБ "ПриватБанк" у забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами, та, відповідно, до позивача в силу закону перейшли права та обов`язки іпотекодавця за зазначеними договорами іпотеки.
Приймаючи постанову від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, Верховний Суд дійшов висновку про залишення в силі рішення місцевого господарського суду, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість,  оскільки відсутність порушення прав і законних інтересів позивача спірними договорами в оспорюваній частині є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
24. Щодо правовідносин у справі № 439/212/14-ц.
Фізична особа звернулася з позовом про: визнання незаконним та скасування рішення Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області від 20.10.2010 № 322 "Про продаж земельної ділянки"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2010, укладеного між Підкамінською селищною радою Бродівського району Львівської області та товариством з обмеженою відповідальністю "Джерело"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.05.2013 № 606, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Артеменко О. А.; скасування свідоцтва про право власності від 30.04.2013 № 3160462, виданого державним реєстратором реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції Львівської області Садовським Р. В.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.04.2013; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.05.2013.
Приймаючи постанову від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц, Верховний Суд дійшов висновку про залишення в силі рішення судів попередніх інстанцій, оскільки на момент прийняття оспорюваних рішення селищної ради сільради та договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладеного між Підкамінською селищною радою та ТОВ "Джерело", на даній земельній ділянці перебували об`єкти нерухомості (насосна, водонапірна башта, водозабірна свердловина), які належать на праві власності трьом фізичним особам, у тому числі й позивачу, а сама земельна ділянка перебувала у правомірному користуванні зазначених осіб, то Підкамінська селищна рада не мала права продавати цю земельну ділянку без з`ясування її правового статусу та забезпечення прав власників об`єктів нерухомого майна.
25. Щодо правовідносин у справі № 750/2728/16-ц.
Фізична особа звернулася з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що вказаний договір є фіктивним і удаваним, оскільки вчинений без наміру створити юридичні наслідки, а з метою приховування майна відповідача від звернення на нього стягнення у справі за поданим ним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Приймаючи постанову від 18.07.2018 у справі № 750/2728/16-ц, Верховний Суд погодився з правильним застосуванням судами попередніх інстанцій положень статті 215 ЦК Україні, за наслідками якого суди зробили висновок стосовно наявності підстав вважати порушеними права позивача укладенням оспорюваним договором.
26. Щодо правовідносин у справі № 462/4611/13-ц.
Фізична особа звернулася з позовом про визнання договору дарування недійсним і повернення сторін у попередній стан.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір дарування квартири укладено з метою уникнення виконання рішення суду про стягнення суми боргу.  Договір дарування не відповідає вимогам статті 203 ЦК України. 
Приймаючи постанову від 04.07.2018 у справі № 462/4611/13-ц, Верховний Суд дійшов висновку про залишення в силі рішення судів попередніх інстанцій, оскільки на момент укладення оспорюваного договору дарування квартири було відомо про встановлену судом заборону відчужувати вказане нерухоме майно, отже, таке відчуження майна відбулося з метою унеможливити звернення стягнення на вказане майно в разі задоволення позову про повернення боргу в цивільній справі № 1309/590/12, а тому оспорюваний договір дарування квартири, на яку було накладено арешт ухвалою суду, підлягав визнанню недійсним.
27. Проаналізувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.11.2020 у справі № 910/9305/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 18.04.2018 у справі №439/212/14-ц, від 18.07.2018 у справі №750/2728/16-ц, від 04.07.2018 у справі №462/4611/13-ц, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними з правовідносинами, які склалися між сторонами у цій справі № 904/3656/21, що розглядається, саме за змістовним критерієм.
28. Відсутні підстави вважати, що висновки апеляційного господарського суду в цій справі зроблені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 19.08.2020 у справі №923/449/18, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.08.2020 у справі №913/153/19, від 17.02.2021 у справі №912/738/20, від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 15.05.2019 у справі №911/1497/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 27.03.2019 у справі №905/1250/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, оскільки у даній справі № 904/3656/21 та у справах, на які посилається скаржник, хоча позови подано прокурорами в інтересах держави, однак суди дійшли відповідних висновків щодо наявності підстав для представництва інтересів держави не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різною оцінкою судами у кожному конкретному випадку.
29. Також, як вбачається з тексту оскаржуваної постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021, суд апеляційної інстанції у цій постанові неодноразово посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та висновки Касаційного господарського суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

30. Крім того, у справах  №№ 904/5598/18, 923/449/18, 913/153/19, 912/738/20, №912/9/20, 911/1497/18, 904/5598/18, 912/2385/18 рішення попередніх судових інстанцій були скасовані Верховним Судом повністю з передачею справ на новий розгляд або для продовження розгляду до відповідних судів попередніх інстанцій, що у даному випадку не означає остаточного вирішення відповідних справ, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у них, адже за результатами такого розгляду мають бути встановлені обставини та досліджені докази, які не були, відповідно, встановлені та досліджені під час попереднього судового розгляду, що вплине і на правові висновки судів у таких справах.
31. Враховуючи те, що наведені Прокурором у касаційній скарзі висновки Верховного Суду, є нерелевантними до правовідносин у цій справі та не підлягають застосуванню, висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є неспростованими. 
З огляду на викладене суд касаційної інстанції зазначає про те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження. 
32. Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18).
33. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
34. З огляду на викладене касаційне провадження за касаційною скаргою Прокурора  на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021 у справі №  904/3656/21 підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
35. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі (у вигляді судового збору) з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК  України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями  234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2021  у справі №  904/3656/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            В. Селіваненко 

Суддя                                                                                            І. Булгакова

Суддя                                                                                                            Б. Львов