Ухвала
 
16 червня 2022 року
м. Київ
справа № 521/20920/16-ц
провадження № 61-2646ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; здійснити поділ між ним та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , визнати за кожним право власності на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна.
У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 5123781500:02:001:0100, розташованої в с. Кароліно-Бугаз Овідіопольського району Одеської області, на 1/2 частку житлового будинку, розташованого на зазначеній земельній ділянці.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року до участі у справі як правонаступників ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Рішенням Малинського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2019 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано спадковим майном ОСОБА_2 такі об`єкти нерухомого майна: 
1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; 
1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ; 
1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 0600 га, розташованої у Садовому товаристві Кароліно» (далі - СТ «Кароліно»), ділянка №  НОМЕР_1 , в с. Кароліно-Бугаз Кароліно-Бугазської сільської Ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123781500:02:001:0100;
1/2 частку садового (дачного) будинку літ. «А», розташованого за зазначеною адресою, загальною площею 218, 1 кв. м, житловою - 29, 3 кв. м, з навісом «а», басейном «Б», спорудами № 1-3.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на такі об`єкти нерухомого майна:
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на зазначену частку майна; 
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 на зазначену частку майна; 
на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 0600 га, розташованої у СТ «Кароліно», ділянка №  НОМЕР_1 в с. Кароліно-Бугаз Кароліно-Бугазської сільської Ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123781500:02:001:0100, припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частки нерухомого майна;
на 1/2 частку садового (дачного) будинку літ. «А» розташованого за зазначеною адресою, загальною площею 218, 1 кв. м, житловою - 29, 3 кв. м, з навісом «а», басейном «Б», спорудами № 1-3.
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2019 року.
Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :
квартиру АДРЕСА_1 ;
квартиру АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; 
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .
Визнано, що частка ОСОБА_2 у спільному майні подружжя становила:
1/2 частка квартири АДРЕСА_1 ; 
1/2 частка квартири АДРЕСА_2 .
Відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 . 
Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про поділ як спільного майна подружжя земельної ділянки, площею 0, 0600 га, кадастровий номер 5123781500:02:001:0100, розташованої в СТ «Кароліно», ділянка №  НОМЕР_1 в с. Кароліно-Бугаз Одеської області, та незавершеного будівництвом і не прийнятого до експлуатації садового (дачного) будинку, розташованого на зазначеній земельній ділянці.
15 лютого 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині поділу судового (дачного) будинку та земельної ділянки, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати зазначене майно об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та здійснити його поділ в рівних частках, по  1/2 кожному із подружжя.
Підставами касаційного оскарження судового рішення, заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не урахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16; у постановах Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі № 127/9608/17-ц, від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18, від 18 серпня 2021 року у справі № 359/3859/17; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17; пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України - не дослідження доказів у справі, зокрема, матеріалів технічної інвентаризації садового (дачного) будинку.
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Згідно з частинами першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Ураховуючи, що постанова Одеського апеляційного суду ухвалена 21 грудня 2021 року, повний текст якої складено 17 січня 2022 року, тридцятиденний строк, протягом якого може бути подана касаційна скарга, розпочався з 18 січня 2022 року, відповідно, закінчиться - 16 лютого 2022 року, касаційна скарга подана 15 лютого 2022 року, тобто в межах визначеного законом строку на касаційне оскарження, а тому відсутні підстави для вирішення клопотання про його поновлення.
Вирішення питання щодо зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від його сплати
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків, з метою обґрунтування сплаченого судового збору.
У червні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із заявою, у якій просила зменшити розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги або звільнити її від сплати судового збору.
Заява обґрунтована тим, що внаслідок проведення бойових дій заявник немає можливості дістатися до садового товариства, на території якого знаходяться спірні земельна ділянка та садовий (дачний) будинок з метою їх оцінки та обґрунтування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. Також просила врахувати її майновий стан, зокрема, що вона є пенсіонеркою та отримує мінімальний розмір пенсії, інших доходів не має.
На підтвердження свого майнового стану заявник надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких інформація про її доходи за період з 1 кварталу 2021 року до 1 кварталу 2022 року відсутня.
Відповідно до виписки про рух коштів по банківському рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з січня 2021 року до грудня 2021 року, основним грошовим надходженням є виплати Пенсійного фонду (пенсія), максимальний розмір якої на місяць складав 1 934,00 грн.
Вивчивши заяву ОСОБА_1 та долучені до неї документи, Верховний суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, та задоволення її клопотання в частині зменшенням розміру судового збору за подання касаційної скарги, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Частиною третьою статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеної, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Зважаючи на об`єктивні обставини, які унеможливлюють визначення заявником ціни позову щодо спірного нерухомого майна, та надані нею відомості щодо її майнового стану за 2021 рік, Верховний Суд встановив наявність підстав для зменшення розміру належного до сплати судового збору, до розміру сплаченого заявником судового збору за подання касаційної скарги - 4 134,00 грн.
Ураховуючи, що наведені у касаційній скарзі доводи підлягають перевірці,  наявні підстави для відкриття касаційного провадження .
Касаційне провадження у справі відкривається на підставі пункту 1 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 398 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті за подання касаційної скарги задовольнити.
Зменшити розмір судового збору за подання касаційної скарги до 4 134,00 грн, які сплачено заявником відповідно до квитанції від 15 лютого 2022 року у № 1801194.
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року.
Витребувати з Малиновського районного суду м. Одеси цивільну справу № 521/20920/16-ц.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	Г. І. Усик   А. С. Олійник   В. В. Яремко