УХВАЛА

18 липня 2022 року 
м. Київ

справа № 400/2353/21
адміністративне провадження № К/990/18072/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №400/2353/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Глиноземний завод» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Глиноземний завод» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, яка полягає у несвоєчасному (з порушенням строків, визначених Податковим кодексом України) внесенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодження Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2020 року в розмірі 72871680 грн., що стало причиною несвоєчасного (з порушенням строків, визначених Податковим кодексом України) відшкодування вказаної суми Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод»; стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» 761858,44 грн. пені за період з 23.01.2021 року по 16.03.2021 року включно, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2020 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 адміністративний позов задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 задоволено апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків. Скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.01.2022. Ухвалено нове судове рішення, яким задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Глиноземний завод» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів.
Визнано протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, яка полягає у несвоєчасному внесенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодження Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2020 року в розмірі 72871680 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» 761858,44 грн пені за період з 23.01.2021 року по 16.03.2021 року включно, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2020 року.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №400/2353/21.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Натомість скаржником не викладені підстави касаційного оскарження, передбачені КАС України, не вчинені посилання на відповідні пункти частини 4 статті 328 КАС України.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.
Скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №400/2353/21 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва