Номер провадження: 22-ц/813/2376/22 
Справа № 522/14079/13-ц
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
                                               Цюри Т.В.,
               за участю секретаря                Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

       встановив: 

25.01.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Астер-Фінанс») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача на його правонаступника у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, а саме: просили замінити стягувача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс») на його правонаступника – ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» (т.1, а.с. 177-180).
Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.09.2014 року було стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10694300,67 грн., стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3561,00 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2020 року було замінено стягувача при виконанні заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.09.2014р. у цивільній справі №522/14079/13-ц за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс». 
15.12.2020 між ТОВ «Укрдебт Плюс» та ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» було укладено Договір факторингу № 2422687 та 16.12.2020 було укладено Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним Договором від 22.09.2006, відповідно до яких до ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0011044603000 від 22.09.2006 року, а також за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржника за основним договором.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року заява ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» про заміну стягувача на його правонаступника задоволена (т.1, а.с.248-251).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року та постановлення нової, якою відмовити ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» у задоволенні заяви про заміну стягувача на його правонаступника,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.3, а.с.1-2). 
Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, в тому числі боржники  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки за зареєстрованим місцем свого проживання вони не знаходяться (т.3, а.с.50-64), як того вимагає ст. 131 ЦПК України.
При цьому, колегією суддів враховано, що в попередні судові засідання суду апеляційної інстанції вказані боржники жодного разу також не з`являлись (т.3, а.с.10, 31).
Що стосується ТОВ «Укрдебт Плюс», то від його представника адвоката Ковалевського Є.В. надійшла заява про вступ у справу як представника ТОВ «Укрдебт Плюс», та про розгляд справи без участі ТОВ «Укрдебт Плюс», а також про задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» у повному обсязі (т.3, а.с.65-66). 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» апеляційну скаргу по даній справі не подавало, що не враховано представником ТОВ «Укрдебт Плюс» Ковалевським Є.В.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше одного року, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задвольняючи заяву ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» про заміну стягувача на його правонаступника, суд першої інстанції виходив із того, що за приписами статей 512, 514 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини першої ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. 
Процесуальне правонаступництво – це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не мають доказів того, що заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.09.2014 року, яким було стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10694300,67 грн., а також стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3561,00 грн., на даний час виконано.
Разом з тим, п. 9 ст. 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
У ст. 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Крім того, ч.1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Колегія суддів також зазначає, що заміна кредитора, який вибув внаслідок відступлення ним свого права вимоги новому кредитору проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013р. у справі № 6-122цс13, який також висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.01.2019р., справа № 803/1273/16.

Таким чином, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.
Тобто, без заміни сторони у справі правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні (у виконавчому листі), оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органів державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 06.08.2020р. у справі № 2029/2-2180/11 та від 03.02.2021р. у справі № 452/2191/19.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постановах від 21.03.2018р. у справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18, і від 09.12.2019р. у справі № 2-3627/09, провадження № 61-16520сво18, Верховний Суд дійшов висновку, що заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» ставило перед судом питання про заміну стягувача ТОВ «Укрдебт Плюс» на його правонаступника ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» у справі № 522/14079/13-ц, а не про заміну сторони виконавчого провадження.

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд здійснив заміну стягувача, а не сторони у виконавчому провадженні, про що йдеться в апеляційній скарзі, а той факт, що і заявник і суд першої інстанції посилались також на ст. 442 ЦПК України, правового значення не відіграє і не є зміною формулювання учасником провадження заяви, так як суд здійснив не що інше як заміну стягувача у справі, про що і просив заявник (т.2, а.с.177-180). 
При цьому суд обґрунтовано зазначив, що між сторонами виникли правовідносини із заміни кредитора у зобов`язанні на стадії виконання судового рішення, які регулюються нормами ЦК України і ЦПК України. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст. 514 ЦК України).

Зазначеними обставинами в сукупності спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд не мав правових підстав здійснювати заміну сторони у виконавчому провадженні, з посиланням на те, що заявник не ставив такого питання перед судом. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк

               Т.В. Цюра