УХВАЛА

07 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 380/8830/21
адміністративне провадження № К/990/12198/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :    
судді-доповідача - Губської О.А.,    
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року у справі №380/8830/21 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  
в с т а н о в и в:  
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у якому просив:  
- стягнути з Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 -  808228,80 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.  
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково.   
Стягнуто з Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на користь  ОСОБА_1   середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 386406 (триста вісімдесят шість чотириста шість) грн 25 коп.    
В решті позовних вимог відмовлено.  
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного задоволено частково.  
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року змінено в частині розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з "386406,25 гривень" на "262171, 47 гривень".   
В решті рішення суду залишено без змін.  
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями,  Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного  звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка надійшла до Суду 19 травня 2022 року.  
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.  
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.    
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.    
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.    
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:    
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;    
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;    
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;    
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.    
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).    
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.    
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.    
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).    
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.    
Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:    
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;    
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;    
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;    
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.    
Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.  
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.   
Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.    
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.    
Скаржник у касаційній скарзі  посилається на підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що розгляд цієї  справи має виняткове значення для нього, обґрунтовуючи це тим, що скаржник є відповідачем у 24 аналогічних справах щодо стягнення з   Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.  
Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі, без відповідного підкріплення прикладами/доказами, не дає підстав для відкриття касаційного провадження. Таких доказів скаржник Суду не надав. 
Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судома апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.    
Встановлення в КАС України виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи та гарантувати особі права на остаточне та обов`язкове судове рішення.    
З наведених скаржником доводів не вбачається виняткового випадку того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу. 
Відтак, скаржник не продемонстрував й наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.    
Інші наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.    
Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України, у цій справі, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Однак, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, скаржник належним чином не  обґрунтував випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.    
Оскільки пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судових рішень, що не підлягають касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї правової норми, проте відповідачем таких винятків не зазначено, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.    
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.    
Одночасно, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.    
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.  
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України, Верховний Суд    
у х в а л и в:    
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року у справі №380/8830/21 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.    
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.    
Суддя-доповідач:                                                                О.А. Губська          
Судді:                                                                                     М.В.Білак    
                                                                                      О.В. Калашнікова