ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 645/3427/21

провадження №22-ц/818/2018/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Проневича Д.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 

відповідач – Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року постановлене суддею Алтуховою О.Ю.,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2019 по 14.08.2019 та з 12.11.2019 по 24.11.2020 рік.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3  задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди з 16 квітня 2019 року по 14 серпня 2019 року та з 13 листопада 2019 року по 24 листопада 2020 року в сумі 234818, 43 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15.04.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Однак ОСОБА_3 не звернулася до органів виконавчої служби щодо виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15.04.2019 у справі № 645/1908/18 в частині поновлення на роботі. Тобто відсутнє виконавче провадження шодо виконання відповідного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15.04.2019 у справі № 645/1908/18. Водночас на виконання зазначеного рішення наказом AT «Укрзалізниця» від 4.07.2019 № 1366/ос ОСОБА_3 було поновлено на роботі та виплачено середній заробіток за один місяць у сумі 15 073,52 грн з відрахуванням податків і зборів (прибутковий податок і військовий збір). Постановою Харківського апеляційного суду від 16.10.2019 року скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року. На виконання постанови Харківського апеляційного суду від 16.10.2019 у справі № 645/1908/18 AT «Укрзалізниця» наказом від 12.11.2019 № 2160/ос скасувало наказ від 04.07.2019 № 1366/ос про поновлення на роботі. Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийнято постанову від 07.10.2020 у справі № 645/1908/18, якою касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 16.10.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Отримавши вказану постанову Верховного Суду, AT «Укрзалізниця» наказом від 18.11.2020 № 2361/ос скасувало наказ від 12.11.2019 № 2160/ос про скасування наказу від 04.07.2019 № 1366/ос про поновлення на роботі. Позивач стала до роботи лише 24.11.2020, що підтверджується табелем використання робочого часу за листопад 2020 року. У порядку самостійного (добровільного) виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15.04.2019 у справі № 645/1908/18, AT «Укрзалізниця» сплатило ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 169 234,52 грн з зарахуванням податків і зборів (прибутковий податок і військовий збір). Вважає, що позивач намагається стягнути з AT «Укрзалізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу у подвійному розмірі: по справі № 645/1908/18 та по справі № 645/3427/21. Крім того, позивачкою пропущено строки звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що судами у справі № 645/1908/18 встановлено, що звільнення ОСОБА_3 було здійснене з порушенням діючого законодавства, внаслідок тривалого судового розгляду справи, період вимушеного прогулу позивача ОСОБА_3 становить: з 16.04.2019 року по 14.08.2019 року (оскільки лише 15.05.2019 року ОСОБА_3 фактично поновлена на роботі на підставі Наказу АТ «Українська залізниця» № 1366/ос від 04.07.2019 р. на підставі рішення Фрунзенського районого суду); з 13.11.2019 року (звільнення ОСОБА_3 на підставі наказу АТ «Українська залізниця»№ 2160/ос від 12.11.2019 р., на підставі Постанови Харківського апеляційного суду від 16.10.2019 року про відмову в позові) по 24.11.2020 року (дата фактичного поновлення на посаді на підставі наказу АТ «Українська залізниця» № 2361/ос від 18.11.2020 року на підставі Постанови Верховного суду від 07.10.2020).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 наказом №2080/ос від 08.11.2016 року з 11.11.2016 року була прийнята на посаду начальника управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудита та контроля ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 12).

Наказом ПАТ «Українська залізниця» № 495/ос від 15.03.2018 р. про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_3 звільнено з 16.03.2018 року з посади начальника управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудита та контроля ПАТ «Українська залізниця» по п.1 ст. 40 КЗОТ України у зв`язку із скороченням штату (а.с. 13).

Рішенням Фрунзенського районного суду від 15.04.2019 р.  (справа № 645/1908/18) скасовано наказ ПАТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) та звільнення ОСОБА_3 з посади начальника управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 15.03.2018 року № 495/ос. Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця». Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 березня 2018 року по 15 квітня 2019 року включно, в розмірі 184 308,04 грн. (сто вісімдесят чотири тисячі триста вісім гривень чотири копійки). Рішення в частині поновлення на роботі та у межах суми платежу за один місяць підлягало негайному виконанню (а.с. 17-25).

Наказом АТ «Українська залізниця» № 1366/ос від 04.07.2019 р. скасовано наказ АТ «Українська залізниця» № 495/ос від 15.03.2018 року про припинення трудового договору з начальником управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудита та контролю ОСОБА_3 та поновлено останню на посаді начальника управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю. Підставою зазначено рішення Фрунзенського районного суду від 15.04.2019 р. по справі №645/1908/18 (а.с. 14).

Вказаний наказ містить розписку позивача про ознайомлення з ним ОСОБА_3 лише 15.08.2019 року. 

При цьому, доказів того, що наказ про поновлення ОСОБА_3 на роботі, датований 04.07.2019 року, доведений до відому позивача лише 15.08.2019 року, саме з вини позивача, матеріли справи не місять. 

Згідно відомостям, які містяться у листи АТ «Укрзалізниця» від 21.06.2021 року на заяву ОСОБА_3 щодо виконання рішення суду від 15.04.2019 року, позивача повідомлено, що проект наказу про поновлення її на роботі підготовлений та знаходиться на підписі у керівництва (а.с. 129).

Листом від 19.07.2019 року відповідач повідомив позивача про необхідність з`явлення для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі (а.с. 131).

Позивач стверджує, що вказаний лист отримала лише 13.08.2019 року, в звяку з чим 15.08.2019 року прибула до АТ «Укрзалізниця».

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.10.2019 року по справі №645/1908/18 рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15.04.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до АТ «Укрзалізниця» відмовлено (а.с. 26-30).

Наказом АТ «Українська залізниця»№ 2160/ос від 12.11.2019 р. скасовано наказ АТ «Українська залізниця» № 1366/ос від 04.07.2019 року про поновлення на роботі за рішенням суду ОСОБА_3 на посаді начальника управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю. Підставою зазначено Постанову Харківського апеляційного суду від 16.10.2019 року по справі №645/1908/18 (а.с. 15)

Постановою Верховного суду від 07.10.2020 року по справі № 645/1908/18 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 31-37).

Наказом АТ «Українська залізниця» № 2361/ос від 18.11.2020 року скасовано наказ від 12.11.2019 р. № 2160/ос про скасування наказу від 04.07.2019 року № 1366/ос про поновлення на роботі за рішенням суду ОСОБА_3 на посаді начальника управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю. Підставою зазначено Постанову Верховного суду у складі другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 року по справі № 645/1908/18. З наказом ОСОБА_4 ознайомлено 24.11.2020 року (а.с. 16).

Постановою Харківського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі №645/1908/18 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишено без задоволення, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року залишено без змін (а.с. 40-44).

Такими чином, позивач вимушено перебувала без роботи в період з 16.04.2019 по 14.08.2019 та з 15.11.2019 по 23.11.2020 рік.

Здійснюючі розрахунок середнього розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив із того, що в рішенні Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 685 грн. 16 коп.

Загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за періоди з 16 квітня 2019 року по 14 серпня 2019 року та з 13 листопада 2019 року по 24 листопада 2020 року складає 234 818, 43 грн.

Відповідно ч.ч.2, 3 статті 235 КЗпП України  у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.   Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді».

Верховним Судом в постанові від 16.12.2020 року в справі № 761/36220/17 вказано, що системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця. У трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Як вбачається з вказаних вище висновків Верховного Суду, обов`язковою умовою виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем встановлено наявність негативних наслідків у вигляді неможливості працівника належним чином реалізовувати своє право на працю, тобто неможливість працевлаштування працівника внаслідок неправомірних дій роботодавця.

Суд вірно встановив відсутність повторного стягнення середнього заробітку за період, який не був охоплений попереднім рішенням суду з 16 квітня 2019 року по 14 серпня 2019 року та з 13 листопада 2019 року по 23 листопада 2020 рокуж Також вірно визначив кількість робочих днів, що складає 345 робочих днів 

При цьому правильним є висновок про те, що зазначений період є вимушеним прогулом, оскільки позивачка була позбавлена можливості працювати саме внаслідок дій відповідача, який своєчасно не виконав рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі та у подальшому скасуванні наказу про її поновлення.

Щодо посилань в апеляційній скарзі про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку, оскільки це є подвійним стягненням, судова колегія відхиляє, оскільки період за який судом було стягнуто суму не охоплювався рішення суду від 16.04.2019 року. Посилання на те, що позивачка несвоєчасно ознайомлювалась з наказами про поновлення на роботі, судова колегія відхиляє, оскільки доказів повідомлення позивачки раніше, ніж вона з ними ознайомилась, суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення строків, то судова колегія зауважує, що вказані доводом були предметом дослідження судом першої інстанції, і підстав для їх застосування не має.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та перевіривши доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                        О.В. Маміна 

Судді:                                                                 Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова