ПОСТАНОВА 
Іменем України
21 липня 2022 року                                                 м. Кропивницький
справа № 404/172/21
провадження № 22-ц/4809/298/22 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи: ОСОБА_1 
представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пільгуй Олексія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2021, суддя Мохонько В.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.12.2018 року приблизно об 11.05 годині позивач рухався в м. Кропивницький на автомобілі КІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Юрія Коваленка від вул. Генерала Жадова в напрямку проспекту Університетського та проїжджав перехрестя вулиць Юрія Коваленка та Космонавта Попова прямо на зелений сигнал світлофору. 
В цей час ОСОБА_4 , рухаючись на автомобілі Мегсесdеs-Вепz Е220, номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Юрія Коваленка від проспекту Університетського в напрямку вул. Генерала Жадова (тобто в зустрічному позивачу напрямку), виконувала поворот ліворуч на вул. Космонавта Попова. 
Не дотримуючись вимог ПДР Украйни відповідач не надала позивачу дороги, продовжувала виконувати поворот ліворуч в той момент коли позивач проїжджав перехрестя та допустила зіткнення з автомобілем позивача. 
Зіткнення відбулось між передньою частиною її автомобіля Мегсеdеs-Вепz E220 номерний знак НОМЕР_2 та лівою боковою частиною автомобіля КІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 .
Внаслідок зіткнення на автомобілі позивача були пошкоджені двері передні ліві, двері задні ліві, заживна накладка дверей задніх лівих, В-стояк зовнішній лівий (стійка центральна), боковина (крило) заднє ліве, поріг підлоги лівий, боковина задня (арка) внутрішня зліва.
Після зіткнення позивачем на місце ДТП через лінію 102 була викликана патрульна поліція. До приїзду патрульної поліції учасники ДТП домовились скласти євро протокол. 
Інспектором патрульної поліції роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом Чайкою Олександром Васильовичем на місці ДТП від учасників були відібранні письмові пояснення та відповідач в поясненнях зазначила, що повністю визнає свою провину в порушенні вимог ПДР України, що потягли за собою дорожньо-транспортну пригоду. 
Після того, як працівники патрульної поліції відібрали пояснення відповідачем було повідомлено позивачу, що її поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів не є чинним, але вона в добровільному порядку не заперечує компенсувати позивачу завдану матеріальну шкоду.
З метою визначення розміру матеріального збитку, позивач разом з відповідачем проїхали на станцію технічного обслуговування КІА МОТОRS ПрАТ Кіровоград-авто» та оцінили вартість ремонту - в 40000 (сорок тисяч) гривень. Відповідач погодилась з такою вартістю ремонту автомобіля та власноручно в присутності свідків надала розписку, відповідно до якої визнала свою вину в ДТП та зобов`язалась відшкодувати завдану шкоду в розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень до 31 грудня 2018 року.
Для належного визначення завданого позивачу розміру матеріального збитку, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 , який оглянув пошкоджений автомобіль та склав звіт № 147/18 від 30.12.2018 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля КІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 , станом на 21.12.2018 року складає 40105.
Не дивлячись на надану розписку, на даний час відповідач відмовляється від добровільного відшкодуванням шкоди, що змушує позивача звернутись з позовом до суду за захистом своїх порушених прав.
Просив суд стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 41 605 грн. 01 коп. та судовий збір.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2021 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено зокрема, що через обман відповідача, на місці ДТП не був складений протокол про адміністративне правопорушення та не був складений «Європротокол». Відповідач визнала свою вину, що підтверджується розпискою. Крім того, суд не надав жодної оцінки письмовим поясненням відповідача, які надавались нею інспектору патрульної поліції №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Чайка О.В. На підтвердження факту ДТП та вини відповідача в ньому, крім наданих доказів, надані і інші докази, такі як показання свідків. Належні та достовірні дані про право власності позивача на автомобіль наявні в матеріалах справи.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 31.12.2022 відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.01.2022 справу призначено до розгляду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до матеріалів справи, 21.12.2018 року близько 11 год. 05 хв. в м. Кропивницькому на перехресті вул. Космонавта Попова та Юрія Коваленка відбулося зіткнення за участю автомобіля КІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 та за участю автомобіля Мегсеdеs-Вепz Е220, номерний знак НОМЕР_2 .
В матеріалах справи містяться пояснення від 21.12.2018 року, які були відібрані УПП роти №4 батальйону ДПП в Кіровоградській області УПП лейтенант О.В. Чайка, відповідно до яких ОСОБА_4 свою вину в ДТП визнає, але повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди «Європротокол», який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці ДТП на стандартному бланку в матеріалах справи відсутній.
Суд першої інстанції встановив, що у звіті № 147/18 про оцінку автомобіля КІА RІО 1.4 від 30.12.2018 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що звіт підготовлено для подання до суду.
Позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач, на підтвердження позову надав розписку в якій ОСОБА_4 вказала про те, що вона відшкодує матеріальну шкоду завдану ОСОБА_1 .
Надана позивачем розписка не містить відомостей про місце скоєння ДТП, які автомобілі були учасниками ДТП і які механічні пошкодженні отримали.
Суд першої інстанції встановив, що позивачем до суду не було надано належних доказів належності йому на праві власності або речовому праві на чуже майно автомобіля КІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 », в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому суд не має можливості встановити чи порушено майнові права саме позивача, як власника чи законного володільця пошкодженого транспортного засобу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, в матеріалах справи відсутні.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції  за правилами, встановленими  для розгляду  справи  в порядку спрощеного  позовного провадження  з викликом  учасників справи. 
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2018 року близько 11 год. 05 хв. в м. Кропивницькому на перехресті вул. Космонавта Попова та ОСОБА_6 відбулася дорожньо транспортна пригода за участю позивача по справі та відповідача, які відповідно керували автомобілями: КІА RІО, номерний знак НОМЕР_1 та за участю автомобіля Мегсеdеs-Вепz Е220, номерний знак НОМЕР_2 .
Сторони зазначений факт не заперечують.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що після ДТП сторони домовилися скласти «Європротокол», однак протокол так і не був складений, оскільки відповідач погодилась добровільно відшкодувати шкоду заподіяну в результаті ДТП.
В матеріалах справи містяться пояснення від 21.12.2018 року, які були відібрані УПП роти №4 батальйону ДПП в Кіровоградській області УПП лейтенантом О.В. Чайкою, відповідно до яких ОСОБА_4 свою вину в ДТП визнає. 
Пояснення відібрані УПП роти №4 батальйону ДПП в Кіровоградській області УПП лейтенантом О.В. Чайкою, не містять висновків в частині вини будь кого з учасників ДТП.
Протокол про адміністративне правопорушення не складався.
30.12.2018 року суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_5 оглянуто пошкоджений транспортний засіб – ОСОБА_1 та складено протокол технічного огляду транспортного засобу, який підписаний позивачем ОСОБА_1 про ознайомлення з протоколом огляду. Під час огляду автомобіля виявлено пошкодження: двері передні ліві - деформовано, двері задні ліві - деформовано, захисна накладка дверей задніх лівих - деформована, В-стояк зовнішній лівий (стійко центр), боковина задня ліва - деформована. поріг підлоги лівий-деформований, боковина задня (арка) внутрішня ліва - деформована, бік лівий - відновлення геметрії.
Згідно звіту № 147/18 про оцінку автомобіля КІА RІО 1.4 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 30.12.2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля КІА RІО 1.4, державний реєстраційний № НОМЕР_1 , станом на 21.12.2018 р. складає 40 105, 01 грн.
У звіті № 147/18 про оцінку автомобіля КІА RІО 1.4 від 30.12.2018 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що звіт підготовлено для подання до суду.
Сторонами по справі будь - яких клопотань відносно призначення експертиз не заявлись.
З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження позову надав розписку від 21.12.2018, яка на думку позивача є належним та допустимим доказом на підтвердження позову.
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначений доказ.
В зазначені розписці зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є винуватицею ДТП 21.12.2018 з автомобілем КІА RIO номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . З місця аварії роз`їхались за обопільною згодою, вину визнає, зобов`язується відшкодувати шкоду в розмірі 40000 грн.. Зазначено, що розмір шкоди визначено спеціалістом на станції КІА МОТОРС. Зобов`язуєтьтся відшкодувати до 31.12.18.
Суд апеляційної інстанції дійшов  висновку, що зазначена розписка не може бути визнана належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження позову.
Відповідно до глави 5 ЦПК України( докази та доказування) кожна сторона повина довести ті обставини на які вона послається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розписка на яку посилається позивач, зазначаючи, що зазначена розписка підтверджує вину відповідача і зобов`язання відшкодувати шкоду не є тим доказом, який підтверджує вину відповідача.
Факт визнання вини в даній розписці відповідачем не є безспірним, оскільки матеріали справи свідчать, що відповідач заперечує проти позову і не визнає вину в ДТП, яка відбулась 21.12.2018. 
Надана позивачем розписка не містить відомостей про місце скоєння ДТП, які автомобілі були учасниками ДТП і які механічні пошкодженні отримали.
Таким чином, вина відповідача в скоєні ДТП повинна доводитися іншими доказами. 
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування правової природи зобов`язання відповідача повернути грошові кошти на відшкодування заподіяної шкоди, посилається на положення статті 1166 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: 
Така правова позиція є сталою, та висловлена Верховним Судом, зокрема, у Постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 200/12000/15-ц та Постанові від 31 січня 2020 року у справі № 718/2239/16-ц.
Матеріали справи не містять протиправної поведінки відповідача у заподіяні шкоди позивачу, відсутній причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача як наслідок не доведено вину відповідача у заподіяні шкоди.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що факт існування розписки, відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання, являється безспірним фактом, що підтверджує що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини.
Позивач зазначає, що відповідач взяв на себе зобов`язання по повернення коштів.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема в Постанові від 05 квітня 2019 року у справі № 352/1747/16-ц та в Постанові від 29 січня 2020 року у справі № 560/1299/17.
Натомість, як вбачається із матеріалів справи, розписка відповідача, яка складена 21.12.2018 та надана позивачем як доказ існуючого зобов`язання, не дає підстав для підтвердження спричиненої позивачу матеріальної шкоди завданої ДТП та як наслідок наявності у відповідача будь-якого зобов`язання внаслідок ДТП. 
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що відповідач визнав свою вину у тому, що спричинив шкоду позивачу та взяв на себе відповідний обов`язок по відшкодуванню шкоди, який за узгодженням сторін викладений в альтернативній формі та розписка про це написана відповідачем особисто.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,                                                                
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пільгуй Олексія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2021 залишити без змін.
Повний текст постанови складено 01.08.2022.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: