Справа № 308/13625/20

Закарпатський апеляційний суд

       
  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

26.05.2022                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,

                                                 в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2020 року

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ; гр. Угорщини, 

визнана винною і на неї накладено адміністративне стягнення за ч. 6 ст. 481 МК України у виді конфіскації на користь держави транспортного засобу марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2 .

На підставі ч. 2 ст. 541 МК України, у разі неможливості конфіскувати легковий автомобіль марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», кузов № НОМЕР_1 реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2 , постановлено стягнути з громадянки Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави його вартість, у розмірі 103 145,29 грн.

Постановлено стягнути з громадянки Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно постанови, 05.12.2020 о 22 годині 18 хвилин у зону митного контролю митного посту «Лужанка» Закарпатської митниці Держмитслужби в напрямку «в`їзд в Україну», заїхав легковий автомобіль марки «FORD» модель «TRANSIT», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_3 , під керуванням громадянина Угорщини ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), паспорт громадянина Угорщини НОМЕР_4 від 08.10.2020, в якому пасажиром слідувала громадянка Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ). Під час проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС України, було встановлено, що 14.08.2017 о 18:44, через пункт пропуску "Косино" митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС гр. Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ввезено легковий автомобіль марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2 у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». У поясненні гр. Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) вказала, що транспортний засіб завезла на територію України на прохання знайомого, ім`я якого не пам`ятає. Після перетину кордону, знайомий забрав автомобіль та поїхав у невідомому напрямку. На разі місце перебування транспортного засобу їй не відоме. Гр. Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до Закарпатської митниці Держмитслужби із заявою щодо продовження попередньо встановленого терміну тимчасового ввезення транспортного засобу не зверталася, на стаціонарному лікуванні у медичному закладі не перебувала. Також повідомила про відсутність у неї коштів для забезпечення стягнення штрафу за протоколом. Вартість автомобіля згідно інформації мережі інтернет (mobile.de) складає 2998 Євро що згідно курсу НБУ станом на 05.12.2020 року складає 103145,29. Таким чином, гр. Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) перевищила строк тимчасового ввезення на митну територію України легкового автомобіля марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2 , більше ніж на тридцять діб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є необгрунтованою. Зазначає, що станом на сьогодні автомобіль марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2 , проходить митне оформлення відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», однак у зв`язку з оскаржуваною постановою неможливо розмитнити цей транспортний засіб, оскільки митні органи вилучили його на підставі цієї постанови під час митного оформлення. Крім того, зазначає, що санкція ч. 3 ст. 470 МК України, яка діяла на час порушення нею митних правил, передбачала адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 н. м. д. г., що є значно меншою сумою ніж передбачено ч. 6 ст. 470 МК України, і при цьому, накладене на неї стягнення є неспівмірним з її діями. Стверджує, що у випадку винесення апеляційним судом постанови про зупинення дії оскаржуваної постанови суду першої інстанції та подальшого дозволу митного органу пройти митне оформлення, до суду будуть надані копії декларації та платіжних квитанцій. Разом із тим, зазначає, що конфіскація транспортного засобу є втручанням у право особи на повагу власності. Просить зупинити дію оскаржуваної постанови та скасувати таку.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1. При цьому, береться до уваги те, що апелянтка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи; даних про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від ОСОБА_1 не надходило. Тому, апеляційний суд вважає, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 

Згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП та ст. 486 МК України, завданнями провадження в справі про порушення митних правил і обов`язками органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне, і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами. 

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону місцевим судом дотримані, а тому судове рішення є законним та обґрунтованим.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України адміністративного правопорушення підтверджується зокрема: протоколом про порушення митних правил № 1884/30500/20 від 05.12.2020 (а. с. 1-5), письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 6, 7), доповідною запискою старшого державного інспектора відділу №1 митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці Держмитслужби Ваша А. А. (а. с. 12, 13), відомостями за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску (а. с. 14), фотозображенням, отриманим з мережі Інтернет (сайт «mobile.de»), де вказана у тому числі вартість аналогічного/подібного транспортного засобу марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», що становить 2998 Євро (а. с. 15).

Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, отримані у передбачений законом спосіб, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи. 

Суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що Законом України від 22.08.2019 стаття 481 МК України викладена в новій редакції і те, що на момент оформлення протоколу про порушення митних правил така не діяла, що, на її думку, свідчить про неможливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за дії, які мали місце 14.08.2017, оскільки у цей період часу такі дії не створювали складу адміністративного правопорушення, - апеляційний суд до уваги не бере і вважає, що вказані твердження жодним чином не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі.

Так, статтею 380 МК України визначено строк тимчасового ввезення громадянами - нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування, який становить один рік, а відповідальність за порушення вказаної норми встановлена статтею 481 МК України, санкція якої залежить від кваліфікації дій особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а саме строку на який перевищено тимчасове ввезення транспортного засобу. Тобто, викладення статті 481 МК України у новій редакції жодним чином не впливає на порядок тимчасового ввезення транспортного засобу та обов`язку особи щодо його вивезення у встановлений законом строк, а встановлює лише відповідальність за порушення такого порядку в залежності від строку не вивезення транспортного засобу.

Також, апеляційний суд враховує і те, що вказане правопорушення є триваючим, тобто, це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває і надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон упродовж певного часу. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Отже, враховуючи те, що порушення митних правил, передбачене статтею 481 МК України, є триваючим, тому особа, яка вчинила певні дії чи бездіяльність, перебуває у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності), які безперервно порушують закон протягом певного часу до моменту виявлення такого правопорушення. Згідно з протоколом про порушення митних правил, транспортний засіб був ввезений Сабо Каталіною на митну територію України 14.08.2017 та повинен бути вивезений до 14.08.2018. Порушення митних правил виявлено 05 грудня 2020 року, тобто на час дії статті 481 МК України в редакції від 22.11.2018, а тому дії особи обґрунтовано кваліфіковані за ч. 6 ст. 481 МК України, яка була чинною саме на момент виявлення правопорушення. Відтак, доводи апелянтки про те, що вказана норма не має зворотної дії в часі є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

З матеріалів справи також убачається, що за увесь період перебування транспортного засобу марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», кузов №  НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Чехії  НОМЕР_2 ,  ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до Закарпатської митниці Держмитслужби із відповідною заявою про продовження терміну перебування вказаного автомобіля на митній території України, що підтверджується у тому числі письмовими поясненнями ОСОБА_1 , у яких вона зазначила, що місцезнаходження транспортного засобу їй не відоме, про продовження терміну перебування автомобіля апелянтка до митного органу не зверталась. Тому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що саме недотримання ОСОБА_1 вимог митного законодавства України унеможливило вивезення транспортного засобу у встановлений законом строк. При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що апелянткою не надано жодних доказів про те, що будь-які пошкодження чи несправності транспортного засобу унеможливили його вивезення за межі митної території України в інший спосіб, а саме шляхом використання евакуатора. Тому, враховуючи вищезазначене, апеляційним судом не встановлено даних про наявність інших обставин, передбачених ст. 460 МК України, із настанням яких передбачені ст. 481 цього Кодексу діяння не тягнуть за собою адміністративної відповідальності, а також дії обставин непереборної сили, які стали причиною перевищення ОСОБА_1 строку тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що накладене на неї стягнення є непомірним та надто суворим для неї, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на те, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушниці, яка фактично вину у вчиненому не визнає, щиро не кається, про що свідчить зміст її пояснень та доводи апеляційної скарги, - і обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачений санкцією ч. 6 ст. 481 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.

Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, а в разі неможливості конфіскувати автомобіль - стягнути з апелянтки на користь держави його вартість - 103 145, 29 грн, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення. 

Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення нею митних правил сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушниці у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення нею нових правопорушень.

При оцінці доводів апелянтки про те, що на момент подання апеляційної скарги вказаний у протоколі автомобіль проходить митне оформлення, однак у зв`язку з оскаржуваною постановою його розмитнення видається неможливим через те, що митні органи вилучили транспортний засіб на підставі оскаржуваної постанови під час митного оформлення, - апеляційний суд вважає, що ці твердження не ґрунтуються на жодних доказах, тому, підстав для визнання їх слушними немає. 

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що апелянткою не долучено відомостей, які можуть підтвердити те, що ОСОБА_1 проводяться будь-які заходи із розмитнення транспортного засобу марки «NISSAN», моделі «PRIMERA», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2 . Між тим судом враховується також те, що з моменту поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - 08.11.2021, минуло більше ніж пів року, однак за цей час ОСОБА_1 не надано апеляційному суду жодних даних, які могли б свідчити про існування обставин, перешкод чи труднощів, які унеможливили провести відповідні дії щодо митного оформлення вказаного у протоколі про порушення митних правил автомобіля 

На інші доводи, які можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення. 

Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                       П О С Т А Н О В И  В :

Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН