Постанова
Іменем України                                  
12 квітня 2022 року                                              
м. Київ
справа № 219/9462/20
провадження № 61-19414св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Комунальний заклад «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки»
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В.,             Кішкіної І. В., Никифоряка Л. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» (далі - КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки»), в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді головного бухгалтера КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С.Бубки» з 06 жовтня 2020 року та стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Позов мотивувала тим, що 25 лютого 2015 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду заступника головного бухгалтера. 17 червня                 2015 року її переведено на посаду головного бухгалтера - заступника директора з фінансово-економічних питань. 
З грудня 2019 року посада головного бухгалтера - заступника директора з фінансово-економічних питань змінена на головного бухгалтера без зміни функціональних обов`язків. 
02 жовтня 2020 року її ознайомлено з наказом від 01 жовтня 2020 року                   № 144-к «Про припинення трудового договору», у якомув резолютивній частині указано, що її звільнено з посади головного бухгалтера 05 жовтня          2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за пунктом 2 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України(далі -            КЗпП України).
Позивач вважала своє звільнення незаконним, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ не містить підстав для звільнення у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі або займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, у ньому не зазначено в чому конкретно полягає невідповідність виконуваній роботі. Обставини, які свідчать про вину працівника, не можуть наводитися як аргумент, що обґрунтовує необхідність звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України. Якщо відповідач мав докази її винного неналежного виконання трудових обов`язків, то він мав дотримати процедуру притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Єдиним приводом для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення став акт ревізії фінансово-господарської діяльності комунального закладу «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю                     ім. С. Бубки» від 20 липня 2020 року, проте з цим актом вона не погодилась.    
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2021 року у складі судді Хомченко Л. І.позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ від 01 жовтня 2020 року № 144-к «Про припинення трудового договору», яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера КЗ «Донецькій обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» з 05 жовтня 2020 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки»                        з 06 жовтня 2020 року.
Стягнуто з КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2020 року по 24 червня 2021 року у розмірі 267 295,33 грн.
Рішення суду допущено до негайного виконання у частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 29 865,40 грн та поновлення на роботі.
Стягнуто з КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» судовий збір на користь держави 2672,95 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у наказі про звільнення позивачки відповідачем не зазначені чітко назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи локального акта, на підставі якого виявлено повну невідповідність займаній посаді   ОСОБА_1 , не конкретизовано, у чому полягає повна невідповідність займаній посаді    ОСОБА_1 , що вказує на необґрунтованість підстав звільнення    ОСОБА_1 у самому наказі про звільненнята наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Донецького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що неякісне та неналежне виконання трудових обов`язків  ОСОБА_1 , що в майбутньому потягло за собою невідповідність позивачки займаній посаді,було виявлено під час ревізії фінансово-господарської діяльності КЗ«Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» за період з               01березня 2015 року по 30квітня 2020 року,за результатами якої було складено акт від 20 липня 2020 року.
Позивачка ОСОБА_1 систематично неякісно виконувала свої службові обов`язки та допускала прийняття помилкових рішень особисто та не контролювала роботу своїх підлеглих, що потягло за собою численні порушення бюджетного законодавства, що є доказом неякісного та неналежного виконання трудових обов`язків.
У зв`язку з чим комісія із проведення службового розслідування дійшла висновку про невідповідність займаній посаді головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку з нездатністю забезпечити належну фінансову дисципліну праці.
Звільняючи ОСОБА_1 , відповідач запропонував наявні вакансії, від яких вона відмовилась.
Оскільки відповідно до довідки КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» від 15 лютого 2021 року з моменту утворення закладу у м. Бахмут у 2015 році професійна спілка працівників відсутня, позивачку було звільнено без надання такої згоди.
Тобто, відповідачем дотримана процедура звільнення відповідно до вимог чинного законодавства.
Апеляційний суд виходив з того, що наказ про звільнення відповідає вимогам документального оформлення звільнення (ДСТУ 4163-2003 (Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації).
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки обставини, які суд вважав встановленими та на підставі яких прийняв оскаржуване рішення,не доведені сторонами та спростовуються наданими документами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі                        № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).
Апеляційний суд послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 297/3092/15 (провадження                       № 61-5206св18), однак не врахував зміст цих висновків з огляду на відсутність у справі матеріалів атестаційної комісії. 
Так, апеляційний суд не врахував, що у даному випадку мало місце звільнення головного бухгалтера бюджетної установи, а тому підлягав застосуванню Порядок проведення оцінки виконання головним бухгалтером бюджетної установи своїх повноважень, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 01 грудня 2011 року № 1537 із змінами (далі - Порядок № 1537), який є чинним. У цьому випадку оцінка виконання головним бухгалтером бюджетної установи своїх повноважень у встановленому законом порядку не проводилася. Апеляційний суд дослідив лише матеріали одного службового розслідування, яке, в свою чергу, ґрунтується на одному акті ревізії, від 20 липня 2020 року. При цьому, апеляційним судом не враховано, що крім положень Конституції України, згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Чинним КЗпП України не передбачено таке поняття як службове розслідування, у чому воно полягає, відносно кого та у яких випадках воно проводиться та який порядок його застосування, у тому числі, чи можливо його оскаржити, як це вказано у Порядку № 1537. Суд не звернув увагу на ту обставину, що відповідач, який зобов`язаний був довести правомірність своїх дій при звільненні, не надав суду і суд взагалі не досліджував посадову інструкцію, її немає в матеріалах справи і позивач також з нею не була ознайомлена. 
Висновок суду щодо систематичного неякісного виконання своїх службових обов`язків є необґрунтованим та не відповідає змісту пункту 2 статті 40            КЗпП України. Вважає, що судом не в повній мірі досліджено надані докази             у справі та неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим суд дійшов безпідставного висновку про відмову в задоволенні позову.
Відзив на касаційну скаргу відповідач до Верховного Суду не подав
Фактичні обставини, встановлені судами
Згідно з розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації- керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації від 03 липня 2020 року № 675/5-20 Донецьке вище училище олімпійського резерву                   ім. С. Бубки перейменовано на Комунальний заклад «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» (т. 1 а.с. 59).
ОСОБА_1 з 25 лютого 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 05 жовтня 2020 року, що підтверджується записами у її трудовій книжці (т.1 а.с. 8-10).
Актом ревізії фінансово-господарської діяльності КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» від 20 липня             2020 року встановлені фінансові порушення у період з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2020 року, за результатами проведеної ревізії виявлені переплати з оплати праці в частині: переплат премій (6,11 тис. грн); доплат та надбавок до посадових окладів (148,46 тис. грн); невідпрацювання робочого часу працівникам училища та зовнішніми сумісниками (17,08 тис. грн); відпускних (2,87 тис. грн); необґрунтовано нарахована та сплачена заробітна плата за сумісництво посад (266,74); зайве перерахування ЄСВ внаслідок переплат із оплати праці склало 97,98 тис. грн, зайво перераховано єдиний соціальний внесок 22 %, замість 8,41 % (0,91 тис. грн); зайво витрачені кошти по списанню продуктів харчування (0,98 тис. грн); зайво сплачено за виконання ремонтних робіт підрядній організації (48,03 тис. грн), зайво сплачено кошти обласного бюджету за проведення технагляду (0,37 тис. грн); завищення вартості розрахунків наданих послуг з використання спортивного обладнання                   (56,54 тис. грн), через утримання з працівників зайво виплаченої заробітної плати за минулі роки недоотримано обласним бюджетом коштів                          (10,75 тис. грн). Контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів здійснювали, окрім інших, заступник головного бухгалтера    ОСОБА_1 з 25 лютого 2015 року по 16 червня 2015 року, головний бухгалтер - заступник директора з фінансово-економічних питань з 17 червня 2015 року по 04 січня 2017 року -   ОСОБА_1 , головний бухгалтер з                01 липня 2019 року по теперішній час -   ОСОБА_1 (т. 1 а.с.121-230).
Як вбачається із акта про відмову в наданні пояснень від 28 серпня 2020 року, головний бухгалтер  ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці в своєму робочому кабінеті, 28 серпня 2020 року відмовилась надати письмові пояснення стосовно акта ревізії фінансово-господарської діяльності Донецького вищого училища олімпійського резерву ім. С. Бубки від 20 липня 2020 року (т. 2. а.с. 98).
Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області листом            від 29 липня 2020 року «Щодо усунення виявлених ревізією порушень» вимагало у відповідача, крім іншого, вирішити питання про притягнення у встановленому порядку до дисциплінарної відповідальності працівників закладу, винних у допущенних порушеннях згідно з актом ревізії фінансово-господарської діяльності КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» від 20 липня 2020 року та їх відповідності займаним посадам (т. 2. а.с. 153-158).
Як вбачається із наказу КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» від 31 липня 2021 року № 093-к «Про проведення службового розслідування», Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача, якою встановлені порушення, що відображені в акті ревізії від 20липня 2020 року № 04.05.03-783/03. За результатами проведеної ревізії та на підставі вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 29 липня 2020 року                                    № 04.05.03.15.05/3319 прийнято рішення про проведення службового розслідування (т.1. а.с.11, 12).
З акта про проведення службового розслідування від 04 вересня 2020 року вбачається, що комісією державного фінансового контролю Східного офісу Держаудитслужби проведено ревізію КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» та встановлено ряд порушень, допущених ОСОБА_1 .
Комісія зазначила, що дії позивачки були умисними, вона усвідомлювала настання реальних наслідків, а саме завдання училищу матеріальної шкоди, тому зробила висновок про невідповідність займаній посаді головного бухгалтера   ОСОБА_1 у зв`язку з нездатністю забезпечити належну фінансову дисципліну праці (т.1 а.с.13-25).
З листа КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» (т. 1 а.с. 6) вбачається, що відповідач пропонував позивачці наявні на підприємстві вакансії, від яких вона відмовилась (доповідна записка    ОСОБА_1 ) ( т. 1 а.с. 7).
Згідно з наказом від 01 жовтня 2020 року № 144-к   ОСОБА_1 звільнено05 жовтня 2020 року з посади головного бухгалтера у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України,підставою зазначено акт про проведення службового розслідування від 04 вересня 2020 року, відмова від переведення на іншу посаду.
Відповідно до довідки КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» від 15 лютого 2021 року № 188/01-27 з моменту утворення закладу у м. Бахмуті у 2015 році, професійна спілка працівників відсутня (т.2. а.с.7).
Як вбачається із ухвали слідчого суддіАртемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2020 року в провадженні Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020050150001404 від 15 серпня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 367 КК України            (т. 1 а. с. 115-117) за фактом порушень бюджетного законодавства України з боку посадових осіб КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки», що призвело до матеріальних збитків.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений                 у статті 5-1 КЗпП Україниправовий захист від необґрунтованої відмови                    у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. 
З аналізу змісту пункту 2 частини першоїстатті 40 КЗпП України можна дійти висновку, що підставою для розірвання трудового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді. Якщо роботодавець на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи, і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом. Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.
Суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки, а від переведення на іншу роботу відмовився. 
Висновок суду про недостатність в особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня          2018 року у справі № 297/3092/15-ц (провадження № 61-5206св18).
Таким чином, підставою для розірвання трудового договору за пунктом 2 статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність, яка може полягати у неякісному виконанні робіт, неналежному виконанні трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію тощо.
Для звільнення працівника за пунктом 2 статті 40 КЗпП України необхідною умовою є встановлення, що неналежне виконання працівником трудових обов`язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків і не може бути підставою для його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
Обставини, які свідчать про вину працівника, не можуть наводитися як аргумент, що обґрунтовує необхідність звільнення за пунктом 2 статті 40           КЗпП України. Якщо власник має докази винного неналежного виконання трудових обов`язків працівником з його вини, він вправі притягти його до дисциплінарної відповідальності, в тому числі у виді звільнення з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.
У справі, яка переглядається, установлено, що звільнення позивача проведено саме за пунктом 2 статті 40 КЗпП України (невідповідність займаній посаді),  як підставу у наказі про звільнення зазначено акт про проведення службового розслідування від 04 вересня 2020 року та відмова від переведення на іншу посаду.
Проте відповідач не довів, що зазначені в акт про проведення службового розслідування від 04 вересня 2020 рокупорушеннястали результатом саме недостатньої кваліфікації    ОСОБА_1 , у наказі про звільнення не вказано, у чому саме виявилась невідповідність останньої займаній посаді та як це вплинуло на результат виконуваної нею роботи. Доказів на підтвердження обставин, які у поєднанні складають підставу для звільнення працівника за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, зокрема, що саме неналежне виконання позивачем трудових обов`язків було результатом її недостатньої кваліфікації,  матеріали справи не містять.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на вищевикладені докази та норми матеріального права уваги не звернув, не перевірив наявності законних підстав для розірвання трудового договору з позивачем у зв`язку з її невідповідністю виконуваній роботі або займаній посаді та дійшов помилкового висновку про законність звільнення ОСОБА_1 за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.
З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та змісту заявлених позовних вимог, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовуОСОБА_1 .  
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, постанова апеляційного суду, відповідно до статті 413 ЦПК України, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції,                     з КЗ «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю             ім. С. Бубки» на користь  ОСОБА_1  підлягає стягненню 7 027,50 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 
Постанову Донецького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року скасувати, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2021 року залишити в силі.
Стягнути з Комунального закладу «Донецький обласний спеціалізований коледж спортивного профілю ім. С. Бубки» на користь  ОСОБА_1 7 027,50 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець 
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк