Ухвала                                                                                                                                           
 
17 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 461/2102/20
провадження № 61-18794св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,	Погрібного С. О., Яремка В. В.,	
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Курія Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької Церкви,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження клопотання Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької Церквипро розподіл судових витрат, понесених Курією Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької Церквина професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви (далі - Курія ЛА УГКЦ) про скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку.
Позов обґрунтовано тим, що з 01 березня 2017 року позивач працювала в Курії ЛА УГКЦ на посаді секретаря. 07 лютого 2020 року вона звільнена із займаної посади секретаря економічно-господарського відділу на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України) у зв`язку із скороченням штату. Позивач вважала звільнення з роботи незаконним внаслідок порушення процедури звільнення, оскільки при звільненні їй не були запропоновані вакантні посади, що є порушенням статті 492 КЗпП України.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року                                  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2021 року клопотання адвоката Працьовитого А. В. задоволено частково, ухвалено додаткове рішення у справі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Курії ЛА УГКЦ витрати на професійну (правову) допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Постановою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від             22 грудня 2020 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ від 05 лютого 2020 року              № КЗ-0002-А-00000210 Курії ЛА УГКЦ про звільнення з 07 лютого 2020 року                   ОСОБА_1 з посади секретаря економічно-господарського відділу за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря економічно-господарського відділу Курії ЛА УГКЦ з 08 лютого 2020 року. Стягнуто з Курії ЛА УГКЦ на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період вимушеного прогулу, з 08 лютого 2020 року до              07 жовтня 2021 року, включно в розмірі 118 042,77 грн. Звернуто стягнення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 5 944,60 грн до негайного виконання (суми грошових виплат зазначені без відрахувань податків).
Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 та стягнуто з Курії ЛА УГКЦ на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи в суді апеляційної інстанції та 1 261,20 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року касаційну скаргу Курії ЛА УГКЦ задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 07 жовтня                2021 року скасовано, рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року залишено в силі. Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь Курії ЛА УГКЦ               4 042,46 грн судового збору за подачу касаційної скарги.
Короткий зміст та доводи клопотання про відшкодування судових витрат, понесених Курією ЛА УГКЦ на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції. Позиція ОСОБА_1 .
У липні 2022 року Курія ЛА УГКЦ через адвоката Цімуру Я. В. звернулася електронною поштою до Верховного Суду із клопотанням про розподіл судових витрат, в якому відповідач просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 фактично понесені судові витрати на правову допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 26 000,00 грн.
Клопотання мотивоване тим, що 22 вересня 2021 року між адвокатом Цімурою Я. В. та Курією ЛА УГКЦ з метою надання відповідачу професійної правничої допомоги укладений договір про надання правової допомоги № 84/21. 10 листопада 2021 року між сторонами укладена додаткова угода № 1, предметом якої є підготовка касаційної скарги та супровід у суді касаційної інстанції клієнта у справі № 461/2120/20. Згідно з цією додатковою угодою розмір оплати послуг адвоката за консультування, ознайомлення з матеріалами, підготовку процесуальних документів (касаційної скарги, клопотань тощо) розраховується виходячи з кількості відпрацьованих адвокатом годин із розрахунку 2 000,00 грн/год; оплата послуг здійснюється клієнтом протягом 30 днів після прийняття остаточного рішення судом касаційної інстанції відповідно до наданого адвокатом актом приймання-передачі наданої правової допомоги.
 
19 липня 2022 року між адвокатом Цімурою Я. В. та Курією ЛА УГКЦ підписаний акт приймання-передачі наданої правової допомоги на загальну суму 26 000,00 грн, що складається із: 2 000,00 грн - ознайомлення з повним текстом постанови Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року; 4 000,00 грн - опрацювання практики Верховного Суду у спірних правовідносинах, консультування клієнта; 10 000,00 грн - підготовка касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року; 4 000,00 грн - підготовка клопотання про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року; 2 000,00 грн - підготовка клопотання про усунення недоліків, поновлення строку та відкриття касаційного провадження; 4 000,00 грн - підписання акта, підготовка та подання заяви про розподіл судових витрат. Вказана сума повністю оплачена клієнтом.
 
Також у клопотанні відповідач зазначив, що воно подається із дотриманням строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки подано протягом п`яти днів після оприлюднення постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 липня 2022 року.
 
До клопотання на підтвердження понесених витрат адвокат Цімура Я. В. додав копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордера, копію договору про надання правової допомоги від 22 вересня 2021 року № 84/21, копію додаткової угоди від 10 листопада 2021 року № 1; копію акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 19 липня 2022 року на загальну суму 26 000,00 грн, копію довідки про відкриття рахунку, копію платіжного доручення від 19 липня               2022 року, докази направлення клопотання позивачу (копію накладної).
 
28 липня 2022 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло заперечення на клопотання про розподіл судових витрат представника касатора, в якому позивач просить відмовити у задоволенні клопотання Курії ЛА УГКЦ про розподіл судових витрат та звільнити позивача від сплати витрат на правовому допомогу у повному обсязі, посилаючись на те, що в касаційній скарзі Курія ЛА УГКЦ не зазначала про майбутні витрати відповідача на правову допомогу, не наводила їх попередній (орієнтовний) розрахунок, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання на підставі частини другої статті 133 ЦПК України; з аналізу акта наданих послуг від                19 липня 2022 року та детального розрахунку у клопотанні вбачається, що вартість наданих послуг значно завищена, як і задекларовані показники витраченого часу на надання правової допомоги; із січня 2020 року і до цього часу позивач фактично не отримувала жодних коштів за оплату праці і у випадку задоволення клопотання, навіть частково, вона опиниться у скрутному фінансовому становищі.
 
Позиція та висновки Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в клопотанні доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з огляду на таке.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
 
Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
 
Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
 
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
 
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
 
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
 
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
 
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити                       у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
 
Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
 
Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:            1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу;                2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.
 
Особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (див. постанову Верховного Суду від 14 лютого 2019 року  у справі № 916/24/18).
 
Сторона у справі має право подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу до прийняття касаційною інстанцією постанови по суті справи (див. додаткову постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року                у справі № 911/1803/17).
 
З матеріалів справи вбачається, що в касаційній скарзі Курія ЛА УГКЦ не наводила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона понесла та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи                   в суді касаційної інстанції, не подавала доказів на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу за подання касаційної скарги, не зазначала про необхідність вирішити питання щодо розподілу судових витрат та про намір подати підтверджуючі докази після ухвалення судом касаційної інстанції відповідного судового рішення.
 
Водночас саме у клопотанні, яке була одержане Верховним Судом 21 липня             2022 року, тобто після прийняття ним постанови від 29 червня 2022 року за результатами розгляду касаційної скарги Курії ЛА УГКЦ, адвокат Цімура Я. В. вперше просив здійснити відшкодування судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції.
 
У додатковій постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин п`ятої-сьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (аналогічні положення містяться в частинах третій-п`ятій статті 141 ЦПК України) попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 124 ГПК України (яка кореспондується з частиною другою статті 134 ЦПК України) у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку, визначеному процесуальним законом. З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
 
У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.
 
Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (див. постанову Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).
 
У разі, коли заява (клопотання) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у справі за результатами розгляду касаційної скарги, така заява (клопотання) учасника справи не розглядається, а питання розподілу судових витрат, про які йдеться у ній, не вирішується з огляду на відсутність поданої заяви (клопотання) до прийняття судом касаційної інстанції постанови у справі (див. ухвалу Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі № 918/560/16).
 
Таким чином, оскільки відповідач (чи його адвокат Цімура Я. В.) не подавав до суду касаційної інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, доказів на підтвердження понесення Курією ЛА УГКЦ витрат на професійну правничу допомогу за подання нею касаційної скарги, не зазначав про необхідність вирішити питання щодо розподілу судових витрат та про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а клопотання адвоката Цімури Я. В. про стягнення таких витрат надійшло до Верховного Суду вже після розгляду справи та прийняття постанови за результатами розгляду поданої Курією ЛА УГКЦ касаційної скарги, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні судових витрат, про які йдеться у згаданому клопотанні.
 
Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у задоволенні клопотання Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької Церкви про розподіл судових витрат, понесених Курією Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької Церкви на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	О. В. Ступак    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
 	С. О. Погрібний    	
 	Г. І. Усик    	
 	В. В. Яремко