Справа № 308/509/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

09 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів:Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,                                                        розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 грудня 2021 року (у складі судді Зареви Н.І.) за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
       АТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у січні 2021 р. 
       Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.04.2016 р. у розмірі 27 408,96 грн., яка утворилася станом на 13.12.2020 р. і стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн.
На обґрунтування позовних вимог указав, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 22.04.2016 р., згідно з якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Ця заява, за твердженням позивача, разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов ст.207, 634, 638, 639 та 642 ЦК України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. 
Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами договору та надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, і в межах встановленого кредитного ліміту, однак позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у рахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.
На підтвердження обставин, на які позивач посилався, як на підставу для задоволення позову, ним додано до позовної заяви письмові докази: розрахунок заборгованості (а.с.6-16, 17), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.18), довідку про видачу кредитних карт (а.с.19), копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» (а.с.20), витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.21,22-77), копію паспорта позичальника (а.с.78-79), виписку за договором № б/н станом на 15.12.2020 р. (а.с.92-104).
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 грудня 2021 р. у задоволенні позову було відмовлено.
Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-із моменту підписання позивальником, тобто відповідачем заяви, між Банком і позичальником був укладений договір у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого Банком договору;
-відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, тощо, але використаних кредитних коштів Банку не повернув;
-відповідачем не доведено, що вона не знала про умови кредитування, розмір заборгованості нею не спростовано.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд виходив із того, що без доказів, які підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Банку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, надані Банком витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг із Умов та Правил надання батьківських послуг в Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Як убачається із розрахунку, наданого Банком на підтвердження своїх вимог - клієнт (позивач) витратив грошові кошти Банку на загальну суму 65 852,67 грн. (сума значень у колонці № 3 розрахунку).
Водночас, згідно з інформацією Банку відповідачка внесла на банківську картку суму в розмірі 89 973,38 грн., яку Банк розрахував як погашення суми заборгованості за поточним тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, та пені.
Згідно зі здійсненим судом розрахунком на підставі виписки, доданої позивачем на підтвердження позовних вимог, позивач списував з відповідачки платежі, не передбачені в анкеті-заяві, а саме відсотки за використання кредитного ліміту на загальну суму 35 596,47 грн., пеню на загальну суму 17 867,21 грн., тобто всього 53 463,68 грн.
Враховуючи те, що сума заборгованості, яку просить стягнути позивач згідно з відповідним розрахунком, на який посилається Банк як на підставу для задоволення своїх вимог, включає в себе не передбачені анкетою-заявою від 22.04.2016 р. (а отже неправомірно стягнуті), відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6-3,5%, а також пеню за прострочку за кредитом на загальну суму 53 463,68 грн., яка перевищує заявлену позивачем у відповідному розрахунку заборгованість за простроченими відсотками, а також те, що відповідач погасив заборгованість перед Банком у розмірі 89 973,38 грн., що значно перевищує суму, яку останній фактично використав (65 852,67 грн.), суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.
При цьому встановив, що 22.04.2016 р. ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Як видно з анкети-заяви, відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і Банком договір надання банківських послуг. Вона ознайомилася із договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту Банку. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися із їх змінами на сайті банку. Також, зі змісту заяви вбачається, що підписант підтверджує, що ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання послуг та накопичення «Копілка» і згідна оформити цю послугу. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй зрозумілі, рекламний буклет із тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отриманий.
У результаті підписаної анкети-заяви, відповідачка отримала у користування картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 2700 грн., який у подальшому, як випливає з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, був збільшений до 6000 грн., 25 000 грн., 27 000 грн., і зменшений до 0,00 грн. (18.01.2019 р.).
Зі змісту позовної заяви та наданого до неї розрахунку заборгованості видно, що в результаті неналежного виконання відповідачем умов укладеного договору станом на 13.12.2020 р. остання має заборгованість у розмірі 27408,96 грн., яка являє собою заборгованість за простроченим тілом кредиту. Цю заборгованість позивач просить стягнути з відповідачки в судовому порядку.
Із виписки за договором без номера, встановлено, що станом на дату відкриття картки 22.04.2016 р., залишок коштів на картковому рахунку відповідачки становив 0,00 гривень, а станом на 29.11.2020 р. -27 408,96 грн. Водночас із виписки встановлено, що позивач списував із відповідача відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%, а також пеню за прострочку за кредитом.
У анкеті-заяві позичальника від 22 квітня 2016 р. процентна ставка не зазначена. Крім того, в цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 27 408,96 грн. обґрунтовував, що ця сума є частиною використаного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мала бути погашена відповідачем, але не погашена, або погашена не у повному обсязі.
Як убачається із довідки про зміну умов кредитування - максимальний розмір кредитного ліміту, який був встановлений відповідачу становив 27 000 гривень.
Відповідно до виписки за договором б/н, позивач списував із рахунку відповідачки відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 та 3,5%, а також пеню за прострочку за кредитом, та які враховані Банком у розрахунку заборгованості, на який посилається позивач як на підставу для задоволення своїх вимог.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У підписаній відповідачем анкеті-заяві позичальника від 22.04.2016 р. процентна ставка не зазначена, так само як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Також апеляційний суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22.04.2016 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення із відповідача суми простроченого тіла кредиту, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.04.2016 р., посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Такий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом.
Враховуючи, що стягненню із відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту стягненню не підлягає.
Довід апеляційної скарги про те, що із моменту підписання позивальником, тобто відповідачем, заяви, між Банком і позичальником був укладений договір у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого Банком договору не заслуговує на увагу, оскільки в цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим Банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 квітня 2016 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 січня 2021 р.), тобто Банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Довід апеляційної скарги про те, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, тощо, але використаних кредитних коштів Банку не повернув спростовується матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості, наданого Банком на підтвердження своїх вимог відповідно до якого клієнт (позивач) витратив грошові кошти Банку на загальну суму 65 852,67 грн. (сума значень у колонці № 3 розрахунку). Водночас, згідно з інформацією Банку відповідачка внесла на банківську картку суму в розмірі 89 973,38 грн., яку Банк розрахував як погашення суми заборгованості за поточним тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, та пені. Згідно зі здійсненим судом розрахунком на підставі виписки, доданої позивачем на підтвердження позовних вимог, позивач списував з відповідачки платежі, не передбачені в анкеті-заяві, а саме відсотки за використання кредитного ліміту на загальну суму 35 596,47 грн., пеню на загальну суму 17 867,21 грн., тобто всього 53 463,68 грн.
Довід апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено, що вона не знала про умови кредитування, розмір заборгованості нею не спростовано, не береться до уваги колегією суддів, оскільки в даному випадку саме Банк має доводити належними та допустимим доказами, ті обставини на які він посилається як на обґрунтування своєї позиції, що позивачем зроблено не було.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості за кредитом саме в тих розмірах та порядку, що заявлені у позові.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
4.Повний текст судового рішення складено 09.06.2022 р.

Судді: