КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/18021/19                                                                                        головуючий у І інстанції: Мицик Ю.С. провадження 22-ц/824/4624/2022                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
22 серпня 2022 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Суханової Є.М.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дарницького районного суду м.Києва від           04 жовтня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що в належній позивачу квартирі 29 серпня 2017 року сталося залиття внаслідок виходу з ладу гнучкої підводки встановленої на гаряче водопостачання змішувача умивальника в санвузлі в квартирі АДРЕСА_1 . 
Вказана обставина підтверджується копією Акту про залиття, аварію, пошкодження конструктивних елементів від 29 вересня 2017 року, складеного представниками ОСББ «Поетичне» за участю позивача та відповідача. 
Внаслідок залиття квартири позивачу було завдано шкоду. У добровільному порядку відповідач відшкодувати заподіяну шкоду відмовляється. Крім того, залиттям квартири позивачу також було заподіяно моральної шкоди, яка полягає в порушенні її права власності, внаслідок пошкодження квартири водою. Вказана обставина, а також відмова відповідача добровільно відшкодувати завдані збитки, спричинили позивачу переживання та хвилювання, вона була позбавлена нормальних умов для проживання, зверталась за медичною допомогою, зокрема до невропатолога, оскільки перенесла психоемоційний стрес.
Просила стягнути із ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 57 294, 41 гривень, моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000 гривень та понесені нею судові витрати. 
 
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2021 року позов задоволено частково, стягнено із відповідача матеріальну шкоду в розмірі 50 042,95 грн., моральну шкоду у розмірі 7000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн. та судовий збір у розмірі 1306,28 грн.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що розмір матеріальної шкоди являється необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними доказами.
Зауважує, що пошкодження вказані в акті про залиття квартири не відповідають тим, які визначенні в кошторисі наданому підприємством, яке здійснювало ремонт квартири позивача.    
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи,  розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у залитті квартири позивача є встановлена, тому розмір завданої шкоди та моральна шкода має бути покладена на відповідача. 
Колегія суддів не може повністю погодитись із такими висновками з огляду на наступне.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.07.2015 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).
Відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 11).
29 серпня 2017 року сталося залиття квартири АДРЕСА_2 . Залиття сталося внаслідок виходу з ладу гнучкої підводки (лопнула) встановленої на гаряче водопостачання змішувача умивальника в санвузлі в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про залиття, аварію, пошкодження конструктивних елементів від 29.09.2017, який складений комісією ОСББ «Поетичне».
Відповідно до вказаного акту, за результатами огляду квартири позивача виявлені сліди залиття: в холі коридору відшарувались шпалери та розійшлись шви в кількості 13,8 м.кв, а також в коридорі біля санвузла 8 м.кв.; дефект виявлено на дверних блоках типу виробника «Папа Карло» 4шт та арка оздоблювальна лиштвою 2шт.; сліди затікання води виявлено на кахельній плитці кухні.
На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, позивачем надано суду Договір № 19/10/2017 року від 21 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Магістральсервіс», предметом якого є виконання робіт з ремонту квартири АДРЕСА_2 , згідно проектно-кошторисної документації.
В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що з позивачем перебуває у приятельських відносинах. З відповідачем не був знайомий до події. В день залиття, позивач перебувала за межами м. Києва, в телефонній розмові повідомила його, що в її квартирі сталося залиття. Прибувши до квартири позивача, він побачив всюди воду. Вода бігла в кухні по стінах, між кухнею та коридором, в коридорі, у санвузлі, вітальні та спальні тільки на вході. Піднявшись на 16 поверх будинку АДРЕСА_4 , він побачив чоловіка, який збирав воду з підлоги. Чоловік представився братом власника квартири АДРЕСА_1 . Після приїзду власника квартири, він запропонував написати розписку, з приводу відшкодування шкоди позивачу. Відповідач відмовилася та викликала поліцію. Через місяць квартира позивача була оглянута за участю позивача та відповідача, про що складено Акт залиття. Під час огляду квартири, між позивачем та ОСОБА_4 відбувся словесний конфлікт. У позивача після вказаних подій стався нервовий зрив, у зв`язку з чим він возив її до лікарні.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що працює директором ТОВ «Магістральсервіс», по факу він є будівельником з вищою освітою. 21.10.2017 між ОСОБА_2 та ТОВ «Магістральсервіс» було укладено Договір № 19/10/2017, предметом якого було виконання робіт з ремонту квартири АДРЕСА_2 , після залиття. Він безпосередньо оглядав квартиру АДРЕСА_5 , яка належить позивачу, після чого було складено кошторис на ремонтні роботи. Вказав, що всі відомості викладені у кошторисах на ремонтні роботи та актах виконаних робіт відповідають дійсності. Ремонтні роботи були проведені в повному обсязі, зауважень від позивача то товариства з приводу неповного чи неякісного виконання відновлювального ремонту, не надходило. Позивач розрахувалася з товаристовм в повному обсязі.
Відповідно до кошторису на ремонтні роботи від 21 жовтня 2017 року (а.с.16-17), актів виконаних робіт (а.с. 18-19), позивачу були надані послуги ТОВ «Магістральсервіс» з проведенням ремонтних робіт у залитій квартирі. Також, позивачем було оплачені 10 вересня 2019 року проведені ремонтні роботи в розмірі 50042,95 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1459553768.1, в якій вказано призначення платежу: оплата за товари та послуги згідно договору від 19/10/2017 року від 21.10.2017.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Даний висновок зроблено КЦС ВС у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно приписів ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.
Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка визначає підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позивачем під час судового розгляду справи доведено факт завдання шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, та наявності вини відповідача у вказаному залитті.
Відповідачем вина у завданні матеріальної шкоди позивачу не спростована та крім того, в апеляційній скарзі частково визнається.
При цьому, ОСОБА_1 не погоджується із рішенням місцевого суду у зв`язку із неналежністю доказів на підтвердження розміру завданої шкоди.
Як було вище зазначено, на позивача покладено обов`язок із доведення наявності шкоди та її розміру.
Колегія суддів приходить до висновку, що кошторис складений будівельною організацією, яка здійснила ремонтно-відновлювальні роботи, наданий позивачем, не може бути належним доказом розміру матеріальної шкоди, оскільки обсяг необхідних ремонтних робіт не співставний із дефектами зазначеними в акті про залиття квартири, крім того, неможливо встановити попередній стан приміщення до залиття.
Таким чином, висновок місцевого суду, що позивачу завдано матеріальну шкоду в розмірі  50 042,95 грн. є не обґрунтованим, оскільки ґрунтується на припущеннях.
Доказів на підтвердження того, що ремонтно-відновлювальні роботи здійсненні на відновлення стану приміщення в якому воно перебувало до залиття та, що ремонтно-відновлювальні роботи у вказаному позивачем обсязі зумовлені виключно залиттям квартири, позивачем надано не було. 
При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі погоджується з тим, що частина ремонтних робіт вказаних в кошторисі, а саме демонтаж шпалер та плінтусів, поклейка шпалер та монтаж плінтусів на загальну суму 8 745 грн. та роботи щодо дверних блоків на суму 6 207 грн. являються такими, що зумовлені залиттям квартири та відповідають акту про залиття квартири позивача. 
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що матеріальна шкода підлягає відшкодуванню на кориться позивача виключно в тій частині, яка взнається відповідачем в апеляційній скарзі, як така що зумовлена залиттям квартири ОСОБА_2 з вини ОСОБА_1 , а саме в сумі 14 952 грн.
 
З приводу позовних вимог в частині стягнення із відповідача моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст.1167 моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок залиття позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у пошкодженні його майна, створення для позивача дискомфорту, оскільки після залиття квартира потребує ремонту. Позивач має проблеми зі здоров`ям (а.с. 23), залиття призвело до хвилювання за стан квартири, у зв`язку з необхідністю її відновити.
Колегія суддів зауважує, що з вини відповідача майно позивача було пошкоджено. При цьому пошкоджено не дріб`язкове майно, наприклад одяг, предмети домашнього вжитку чи побуту, а житлове приміщення, де мешкає позивач, що є суттєвим, а відтак факт пошкодження майна очевидно та поза всяким розумним сумнівом свідчить про душевні страждання позивача, в тому числі пов`язані із поноволенням своїх прав та відмовою відповідача добровільно відшкодувати збитки. Доказів зворотного відповідачем не надано.
Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
За таких обставин суд обґрунтовано стягнув із відповідача як винної особи, завдану моральну шкоду, врахувавши при її стягненні вимоги розумності і справедливості, встановлені ст.23 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди, безпідставні.
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення із відповідача матеріальної шкоди в сумі 50 042,95 грн. та ухваленню в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог - стягнення із відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 14 952 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов задоволено частково, а саме в сумі 21 952 грн.(32,62%).
Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1536,8 грн., а відповідачем в розмірі 1959,42 грн., що в сумі - 3496,22 грн., позовні вимоги задоволено частково, тому судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції повинен бути покладений на відповідача становить суму 1 140,47 грн.(32,62%), тобто 818,95 грн.(1959,42 - 1 140,47) має бути відшкодовано відповідачу позивачем.
Витрати на правничу допомогу здійснені позивачем, також підлягають стягненню з відповідача у відповідній пропорції, та становлять - 3262 грн.
Таким чином, рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення, яким необхідно стягнути із відповідача судові витрати на користь позивача в сумі 2 443,05 грн. (3262-818,95), з урахуванням сплаченого сторонами судового збору та розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 21 952 (двадцять одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят                 дві) грн.
В іншій частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 2 443 (дві тисячі чотириста сорок три) грн. 05 коп. 
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2021 року в частині стягнення із з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 7000 грн. залишити без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «22» серпня 2022 року.

                                                                                            О.І. Сліпченко 
 
                                                                                                   Є.М. Суханова 
 
                                                                                                        Л.П. Сушко