УХВАЛА

21 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 140/4770/21
адміністративне провадження № К/990/7645/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Хохуляка В.В.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №140/4770/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.04.2021 №345857-2406-0318, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за податковий період - 2019 рік у розмірі 164830,60грн; №345859-2406-0318, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за податковий період - 2020 рік у розмірі 724857,47грн; №345862-2406-0318, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за податковий період - 2021 рік у розмірі 109225,10грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 змінено рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 змінити в частині мотивів задоволення позову. В Іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області 21.03.2022 звернулось з касаційною скаргою та заявою про поновлення процесуального строку до Верховного Суду.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №140/4770/21 є вимоги про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.04.2021 №345857-2406-0318, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за податковий період - 2019 рік у розмірі 164830,60грн; №345859-2406-0318, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за податковий період - 2020 рік у розмірі 724857,47грн; №345862-2406-0318, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за податковий період - 2021 рік у розмірі 109225,10грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що з 20.11.2019 - моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна третіми особами, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщені такі об`єкти, покладався на цих осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які набула право власності на нежитлові споруди прощею 15,07 м на 39,17 м та 22,19 м на 16,38 м, відповідно, згідно з відомостями технічних паспортів на ці об`єкти, та до таких набувачів одночасно перейшло право оренди земельної ділянки, на якій розміщені такі об`єкти, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача таких об`єктів (позивача). Волевиявлення орендодавця земельної ділянки (сільської ради), попереднього орендаря (позивача), набувачів таких об`єктів (третіх осіб у справі) та внесення змін до договору оренди землі від 02.10.2018 року, із зазначенням нових орендарів земельної ділянки не вимагалося. Крім того, суди дійшли висновку про наявність обов`язку у позивача по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою за №0722883700:03:001:7083, починаючи з 20.11.2019 і по 24.02.2021 в частині, що вільна від об`єктів нерухомого майна, що відчужені третім особам.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, не вбачається.

Суд за результатами оцінки елементів спору у справі №140/4770/21 дійшов висновку про те, що така справа є справою незначної складності.

Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень частини другої статті 328 КАС України, відсутні.

Отже, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022, ухвалена за результатами перегляду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №140/4770/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень. 

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова