УХВАЛА

01 червня 2022 року 
Київ
справа №990/83/22
адміністративне провадження № П/990/83/22  

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
31.05.2022 на адресу Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Представництво Організації Об`єднаних Націй в Україні, Спеціальна моніторингова місія ОБСЄ в Україні, Представництво Європейського Союзу, в якому позивачка просить:
зобов`язати Верховну Раду України усунути бездіяльність і вжити дії щодо усунення антиконституційних дій РФ проти громади м. Малин та зупинення тероризму РФ на території України;
зобов`язати Верховну Раду України усунути бездіяльність і створити парламентську слідчу комісію щодо:
- терористичних дій РФ проти членів РПЦЗ та ігнорування МВС заяви про бомбардування РФ храму РЦПЗ м. Малин;
- долучити до справи експертів ООН і докази з сайту sinod.ruschurchabroad.org, доказ пункт 91 рішення ЄСПЛ 77703/01;
на час війни з РФ встановити зарплати суддів у розмірі не більше рівня зарплати Президента України (членів РНБО) та ввести 20% щорічну ротацію суддів Верховного Суду з іншими судами, заборонити роботу агентів РФ у владі, ввести військовий стан на 1 рік.
винести окрему ухвалу, якою зобов`язати Верховну Раду України звернутися до  ООН, ОБСЄ. ПАРЄ щодо вчиненого в Україні геноциду - збройними силами РФ, які є терористичною організацією;
винести окрему ухвалу, якою оголосити збройні сили РФ терористичною організацією і зобов`язати РФ відшкодувати збитки громаді м. Малин від бомбардувань з боку збройних сил РФ, оскільки пошкоджено будинки (т.ч. Позивачки) від бомб і ракет збройних сил РФ.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол від 31.05.2022) для розгляду цієї справи визначено такий склад колегії суддів: суддя-доповідач Чиркін С.М., судді: Єзеров А.А., Стародуб О.П., Кравчук В.М., Коваленко Н.В.
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі за цим позовом, Суд керується таким.
Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, Суд звертає увагу на таке.
Положеннями статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим, реальним і стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їхнє порушення.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Отже  юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті, які виникають в результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, які вимагають інших юрисдикційних форм захисту від зазначених порушень прав чи інтересів особи.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України.
Згідно зі статтею 4 КАС України:
публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС);
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
Особливістю звернення до суду з адміністративним позовом є те, що зверненню до адміністративного суду має передувати виникнення публічно-правового спору у значенні наведених положень статті 4 КАС. Крім того, передбачене у статті 55 Конституції України й конкретизоване у процесуальному законі право на звернення до суду має ґрунтуватися не на уявних, а на реальних порушеннях охоронюваних законом прав та інтересів (з боку суб`єкта владних повноважень).
Предметом цього позову є бездіяльність Верховної Ради України, яка, на думку позивачки, полягала у невжитті заходів щодо усунення антиконституційних дій РФ проти громади м. Малин та зупинення тероризму РФ на території України.
Натомість, аргументи, які навела позивачка, ніяким чином не пояснюють суті її правовідносин з Верховною Радою України і власне у чому полягає (у чому проявляється) протиправність дій чи бездіяльності відповідача стосовно позивачки. Отже позивачка на виконання вимог Закону не зазначила  з якими юридичними фактами чи подіями пов`язує/обумовлює  звернення з позовом саме до Верховної ради України та правовідносини якого характеру пов`язують цей орган безпосередньо з нею.
Конституційний Суд України в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Проте  в зазначеній позивачкою ситуації публічно-правового спору безпосередньо між нею і Верховною Радою України (як суб`єктом владних повноважень) не виникало, а отже і права на захист теж (зокрема й у той спосіб, який просить позивач).
Щодо позовних вимог про встановлення зарплат суддів у розмірі не більше рівня зарплати Президента України (членів РНБО) та ввести 20% щорічну ротацію суддів Верховного Суду з іншими судами, ввести військовий стан на 1 рік, Верховний Суд зазначає, що вказане є виключними повноваженнями Верховної Ради України, які вона здійснює в межах законодавчого процесу, і Суд позбавлений повноважень спонукати Верховну Раду України до вчинення відповідних дій.
Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 17.10.2002 №17-рп/2002 зазначив, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.
Водночас при розгляді та ухваленні законів Верховна Рада України не виконує публічно-владних управлінських функцій у розумінні положень КАС України, тому спори щодо реалізації права законодавчої ініціативи, дотримання встановленої процедури розгляду, прийняття законів та набрання ними чинності не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді.
Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №800/385/17 та від 20.08.2019 у справі №800/617/16.
За вказаних обставин, частині позовних вимог про встановлення зарплат суддів у розмірі не більше рівня зарплати Президента України (членів РНБО) та ввести 20% щорічну ротацію суддів Верховного Суду з іншими судами та  введення військового стану на 1 рік, необхідно відмовити у відкритті провадження.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Верховної Ради України звернутися до ООН, ОБСЄ, ПАРЄ щодо вчиненого в Україні геноциду - збройними силами РФ, Суд зазначає, що повноваження Верховної Ради України визначені у статті 85 Конституції України. 
Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
За припасами пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень позовній заяві зазначаються  обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Водночас у поданій позовній заяві відсутнє обґрунтування інформації про обов`язок такого звернення, його невиконання та  у чому полягає (у чому проявляється) протиправність дій чи бездіяльності відповідача стосовно позивачки. 
За вказаних обставин, в частині позовних вимог про зобов`язання Верховної Ради України звернутися до ООН, ОБСЄ, ПАРЄ щодо вчиненого в Україні геноциду - збройними силами РФ, необхідно відмовити у відкритті провадження.
Щодо позовних вимог про винесення окремої ухвали, якою оголосити збройні сили РФ терористичною організацією і зобов`язати РФ відшкодувати збитки громаді м. Малин від бомбардувань з боку збройних сил РФ.
За приписами статті 2 Закону України від 01.01.2022  № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» ( далі - Закон України № 638- IV) правову основу боротьби з тероризмом становлять      Конституція України,      Кримінальний кодекс України, цей Закон, інші закони України,      Європейська конвенція про боротьбу з тероризмом, 1977,      Міжнародна конвенція про боротьбу з бомбовим тероризмом, 1997,      Міжнародна конвенція про боротьбу з фінансуванням тероризму, 1999, інші міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укази і розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, а також інші нормативно-правові акти, що приймаються на виконання законів України.
Частиною третьою  статі 11-1 Закону України № 638- IV передбачено, що у разі виявлення під час здійснення заходів, пов`язаних з попередженням, виявленням і припиненням терористичної діяльності, фізичних осіб, юридичних осіб та організацій, які відповідають критеріям, визначеним резолюціями Ради Безпеки ООН, для включення до санкційних переліків або встановлення факту відповідності фізичних осіб, юридичних осіб та організацій таким критеріям під час перевірки інформації у межах запиту іноземної держави, Служба безпеки України у судовому порядку ініціює питання про включення таких осіб до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, та/або подає пропозиції до комітетів Ради Безпеки ООН та/або до іноземних держав щодо включення таких осіб до відповідних санкційних переліків.
Відповідно до частини четвертої  статі 11-1 Закону України № 638- IV у разі встановлення під час здійснення заходів, пов`язаних з попередженням, виявленням і припиненням терористичної діяльності, фізичних осіб, юридичних осіб та організацій, які більше не відповідають критеріям, визначеним резолюціями Ради Безпеки ООН, для включення до санкційних переліків або встановлення факту невідповідності фізичних осіб, юридичних осіб та організацій таким критеріям під час перевірки інформації в межах запиту іноземної держави, Служба безпеки України у судовому порядку ініціює питання про виключення таких осіб з переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, та/або подає пропозиції до комітетів Ради Безпеки ООН та/або до іноземних держав щодо виключення таких осіб з відповідних санкційних переліків.
Водночас частиною першою статті 284 КАС України провадження у справах щодо включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, здійснюється на підставі позову Голови Служби безпеки України або його заступника.
Відповідно до частини другої статті 284 КАС України позовна заява подається до суду першої інстанції за підсудністю, встановленою цим Кодексом.
За вказаних обставин, в частині позовних вимог щодо вчинення окремої ухвали, якою оголосити збройні сили РФ терористичною організацією і зобов`язати РФ відшкодувати збитки громаді м. Малин від бомбардувань з боку збройних сил РФ необхідно відмовити у відкритті провадження.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись 170, 248, 256, 266, 295 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили в порядку статті 256 КАС України.

Суддя:                                                                                                    С.М. Чиркін