ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2022 року                                           Справа № 902/589/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. у справі № 902/589/21 (суддя Міліціанов Р.В., повний текст рішення складено 10.12.2021 р.)  
за первісним позовом учасника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" ОСОБА_1 
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"
про зобов`язання вчинити дії
та за зустрічним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"
до  ОСОБА_1 
до  ОСОБА_2 
про визнання недійсним угоди набуття частки у статутному капіталі товариства
за участю представників сторін:
позивача - ОСОБА_3 ;
відповідача - ОСОБА_4 ;

ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява учасника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" ОСОБА_1 про зобов`язання товариства надати належним чином засвідчений Баланс та Звіт про фінансові результати товариства.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є учасником СТОВ "Україна" з розміром внеску до статутного капіталу 21 896 грн, що складає 36,83 % від загального розміру статутного капіталу товариства у сумі 59 447 грн. СТОВ "Україна" порушує корпоративні права позивача, що виражається у позбавленні його як учасника товариства можливості отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.

У серпні 2021 р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" подало до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним угоди, за якою ОСОБА_1 набула частку в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна".
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.11.2021 р. залишено без розгляду зустрічний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору № 1 від 23.11.2020 р. дарування частки у статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна". 

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. у справі № 902/589/21 первісний позов задоволено частково; зобов`язано СТОВ "Україна" надати належним чином засвідчений Баланс за 2020 рік та Звіт про фінансові результати 2020 року учаснику СТОВ "Україна" ОСОБА_1 . 
Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про зобов`язання СТОВ "Україна" надати належним чином засвідчений Баланс за 9 місяців 2020 року та Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 року.
Судове рішення мотивоване тим, що надання визначених позивачем, як учасником товариства документів є обов`язком відповідача у відповідності до приписів ст. ст. 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та положень статуту товариства і, відповідно, ненадання відповідачем запитуваної учасником товариства інформації (ненадання копій відповідних документів) порушує права та законні інтереси учасника товариства, тому вимоги позову є обґрунтованими. Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що вимоги позову щодо надання фінансової звітності товариства за календарний рік в цілому охоплює первісний період, який заявлено у позові, тому ефективним засобом захисту прав позивача буде покладення на відповідача обов`язку надати належним чином засвідчений Баланс за 2020 рік та Звіт про фінансові результати 2020 року учаснику товариства, яким є позивач. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову в позові повністю. Рішення суду оскаржується повністю з причин заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1 та аргументів, якими вона їх обґрунтовує.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 86, ч. 1, 2, 4, 5 ст. 236, ч. 4 ст. 238 ГПК України без урахування висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 14.09.2021 р. у справі № 910/15977/20, в якій міститься висновки про стандарти доказування;
-  в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що в грудні 2020 р. вона звернулася до СТОВ "Україна" з вимогою від 07.12.2020 р. про скликання загальних зборів учасників, копію якої було подано до позову. У вимозі ОСОБА_1 наголосила на тому, що вона є учасником СТОВ "Україна" з розміром внеску до статутного капіталу товариства в сумі 59 447 грн. При цьому, заявивши вимогу, ОСОБА_1 жодним чином не згадала яким чином та на підставі якого правочину нею була набута частка в статутному капіталі товариства. Копії цього правочину до вимоги також не було надано. Жодного обґрунтування обставин та підстав набуття частки, а також копій відповідного правовстановлюючого правочину позовна заява не містила. Попередній власник частки, володінням якою ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги, був працівником СТОВ "Україна" і в розмовах з іншими співробітниками підприємства йшлося про намір її відчуження за плату таким чином, щоб про це не довідались інші учасники. Зокрема, згадувався договір дарування частки (договір № 1 від 23.11.2020 р.). З цього СТОВ "Україна" робить висновок про те, що ОСОБА_1 було складено договір дарування частки в статутному капіталі, метою вчинення якого насправді було приховання оплатного відчуження частки, тобто, фактичного договору купівлі-продажу. Метою такої поведінки на думку СТОВ  "Україна" є бажання ухилитися від необхідності узгодження передачі такої частки в статутному капіталі з іншими учасниками товариства. Опосередкованим свідченням цього є намагання ОСОБА_1 уникнути оприлюднення документа, на підставі якого була придбана частка, зокрема, не долучення його ні до вимоги, ні до позову;
- угода, за якою позивач набула право власності на частку в статутному капіталі СТОВ "Україна" є недійсною та не створює юридичних наслідків;
- оскільки копію оскаржуваної угоди позивачем не було додано ні до вимоги, ні до позову, СТОВ "Україна" заявляло клопотання про її витребування від ОСОБА_1 , яка не може не мати її примірника. ОСОБА_1 є стороною згаданого правочину, а за усталеним діловим звичаєм, угоди складаються в кількості примірників, відповідній кількості їх учасників (сторін). Витребування даного доказу дало б можливість з`ясувати механізм та правову природу придбання ОСОБА_1 частки в статутному капіталі. Отримати даний доказ СТОВ "Україна" не мало можливості, що підтверджувалося небажанням ОСОБА_1 долучити його до матеріалів справи при поданні позову.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 р. відкрито провадження за апеляційною скаргою СТОВ "Україна" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. у справі № 902/589/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2022 р. об 15:30 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 р. розгляд справи відкладено на 17.03.2022 р. о 14:30 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2022 р. (з врахуванням ухвали суду від 18.04.2022 р. про виправлення описки) розгляд справи відкладено на 11.05.2022 р. об 14:30 год.

Представник позивача надіслав до суду письмові пояснення, в яких посилається на положення ч. 1 ст. 1, ст. 5, ч. 2 ст. 21 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", підпункт 7.10.2., 7.10.3 статуту відповідача, вказує, що при відчужені власником частки (частини частки) у статутному капіталі товариства іншій особі необхідно дотримуватися процедури отримання згоди усіх учасників товариства стосовно відчуження частки, що є здійсненням законних прав та інтересів учасника товариства. У свою чергу, ОСОБА_2 теж мав право передати свою частку у статутному капіталі СТОВ "Україна" розміром 21 896 грн, що складає 36,83 % від загального розміру статутного капіталу товариства ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 1 від 23.11.2020 р., лише отримавши на це попередньо згоду всіх учасників товариства, зокрема позивача, який є учасником товариства.

Представник позивача надіслав до суду клопотання про долучення до справи копії статуту СТОВ "Україна" в редакції від 30.05.2016 р., копії договору дарування частки в статутному капіталі СТОВ "Україна" від 21.03.2017 р., копії протоколу № 12 загальних зборів СТОВ "Україна" від 22.05.2017 р.

Представник відповідача надіслав до суду пояснення, в яких вказує, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 р. у справі № 902/882/21 було залишено без змін рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р., яким визнано недійсним договір № 1 дарування частки в статутному капіталі СТОВ "Україна" від 23.11.2020 р. ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 ніколи не була учасником СТОВ "Україна", у неї відсутні права учасника цього товариства, що передбачені його статутом та чинним законодавством, а її вимоги про надання належним чином засвідченого Балансу за 2020 рік та Звіту про фінансові результати 2020 р. є безпідставними. Тому, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними та необґрунтованими, та просить суд врахувати дані обставини при розгляді апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.05.2022 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову в позові повністю.
Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2022 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 16.02.2000 р. було створено СТОВ "Україна".  Загальний розмір статутного капіталу СТОВ "Україна" становить 59 447 грн. Учасниками товариства є: ОСОБА_5 з розміром внеску до статутного капіталу 30 252 грн, що становить 50,89 %, ОСОБА_6 з розміром внеску до статутного капіталу 7 298 грн, що становить 12,27 %, ОСОБА_7 з розміром внеску до статутного капіталу 7 299 грн, що становить 12,28 %, ОСОБА_8 з розміром внеску до статутного капіталу 7 299 грн, що становить 12,28 %, ОСОБА_9 з розміром внеску до статутного капіталу - 7 299 грн, що становить 12,28 %.

23.11.2020 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір № 1 дарування частки 36,83 % в статутному капіталі СТОВ "Україна", за змістом якого ОСОБА_1 безоплатно отримала частку в статутному капіталі СТОВ "Україна"  розміром 21 896 грн, що складає 36,83 % від загального розміру статутного капіталу товариства у сумі 59 447 грн.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками СТОВ "Україна" є: ОСОБА_1 з розміром внеску до статутного капіталу 21 896,00 грн; ОСОБА_5 з розміром внеску до статутного капіталу 30 252 грн;   ОСОБА_8 з розміром внеску до статутного капіталу - 7 299 грн.

07.12.2020 р. ОСОБА_1 звернулась з вимогою до директора СТОВ "Україна" про скликання загальних збрів учасників, щодо внесення змін до статуту товариства щодо учасників товариства із зазначенням у статуті ОСОБА_1 та з вимогою надати протягом 10 днів з дня отримання цієї вимоги ОСОБА_1 . Баланс за 9 місяців 2020 р. та Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 р.

14.06.2021 р. ОСОБА_1 звернулась з вимогою до директора СТОВ "Україна" про скликання загальних збрів учасників, щодо внесення змін до статуту товариства щодо учасників товариства із зазначенням у статуті ОСОБА_1 та з вимогою надати протягом 10 днів з дня отримання цієї вимоги ОСОБА_1 . Баланс за 2020 р. та Звіт про фінансові результати за 2020 р. Зазначені вимоги отримано відповідачем, що підтверджено матеріалами справи (т. 1 а. с. 12-20; т. 2 а.с. 189-193).
В матеріалах справи відсутні будь-які відповіді на вказані запити позивача.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р., яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 р. у справі №902/882/21 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору. Визнано недійсним договір №1 дарування частки в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (код ЄДРПОУ 30687673) від 23.11.2020 р. 

Предметом спору у даній справі є вимога ОСОБА_1 про зобов`язання СТОВ "Україна" надати їй належним чином засвідчені Баланс за 9 місяців 2020 р. та Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 р. товариства та Баланс за 2020 р. та Звіт про фінансові результати за 2020 р. товариства.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав ОСОБА_1 , що виражається у позбавленні її як учасника СТОВ "Україна" можливості отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно  ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з положеннями ч. 1, ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.
Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу) та факту його порушення (подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.06.2018 у справі № 910/11255/16, від 14.05.2019 у справі № 916/465/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16448/18).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 11.09.2018 у справі N 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340).
Вирішуючи корпоративний спір, суд зобов`язаний перевірити наявність в позивача суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати в чому полягає порушення його корпоративних прав та повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення його порушеного права (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 910/16496/19).
Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Статтею 1 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.
Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів (частина третя статті 80 ГК України).
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, серед іншого, одержувати інформацію про діяльність товариства.
Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про свою діяльність, протоколи зборів.
Порядок надання учаснику інформації про діяльність товариства з обмеженою відповідальністю урегульовано Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Обов`язок товариства щодо надання його учаснику інформації про свою діяльність закріплено в підпункті 11.1.5 пункту 11.1. статуту СТОВ "Україна" (нова редакція), затвердженого протоколом № 3 Загальних зборів учасників СТОВ "Україна" від 30.05.2019 р., яким визначено, що учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства в порядку, встановленому чинним законодавством України та цим статутом. На вимогу свого учасника товариство зобов`язане надати йому для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово - господарську діяльність товариства, протоколи Ревізійної комісії (Ревізора) Товариства, протоколи органів управління Товариства тощо.

Як встановлено апеляційним судом, звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 доводить суду, що вона є учасником СТОВ "Україна" з розміром внеску до статутного капіталу 21 896 грн, що складає 36,83 % від загального розміру статутного капіталу товариства у сумі 59 447 грн. на підставі договору дарування частки в статутному капіталі СТОВ "Україна" від 23.11.2020 р. № 1. Вказує на порушення її корпоративних прав, що виражається у позбавленні її, як учасника СТОВ "Україна" можливості отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р., яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 р. у справі № 902/882/21 було визнано недійсним договір № 1 дарування частки в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" від 23.11.2020 р. 
Судові рішення у справі № 902/882/21 мотивовані тим, що у матеріалах справи відсутні докази прийняття загальними зборами СТОВ "Україна" рішення про надання згоди ОСОБА_2 на відчуження частки у статутному капіталі товариства. Суди дійшли висновку про відчуження частки із порушенням умов статуту СТОВ "Україна", а також ч. 2 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", що стало підставою для визнання договору дарування № 1 від 23.11.2020 р. недійсним. Також судом було враховано те, що у матеріалах справи відсутні докази оплати ОСОБА_1 вартості частки у статутному капіталі товариства, яка передавалась, тобто, станом на момент укладення договору дарування №1 від 23.11.2020 р., частка не була оплачена, а, отже, ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не мав права її відчужувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд встановив обставини того, що договір дарування №1 від 23.11.2020 р., на підставі якого ОСОБА_1 набула частку в статутному капіталі СТОВ "Україна", визнаний недійсним в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Беручи до уваги викладене, зважаючи на те, що договір дарування № 1 від 23.11.2020 р. у судовому порядку був визнаний недійсним, а його положення не створюють для сторін юридичних наслідків, колегія суддів дійшла висновку, що вказане свідчить про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання інформації про діяльність СТОВ "Україна", оскільки вона не довела суду належними та допустимими доказами того, що вона є учасником СТОВ "Україна" з належною їй часткою в статутному капіталі товариства, а відтак і обов`язку відповідача надавати їй інформації про діяльність товариства, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на те, що при розгляді справи № 902/589/21 суд не повинен брати до уваги обставини, встановлені судом при розгляді справи №902/882/21, колегія суддів оцінює критично, оскільки в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини недійсності договору дарування № 1 від 23.11.2020 р., на підставі якого ОСОБА_1 набула частку в статутному капіталі СТОВ "Україна" та обґрунтовує свої вимоги, мають для суду преюдиціальний характер та впливають на вирішення спору у справі № 902/589/21.

Щодо доводів представника позивача в суді апеляційної інстанції про те, що суд у справі №902/882/21 не досліджував та не встановлював обставин того, що правочин (договір дарування № 1 від 23.11.2020 р.) вчинений між подружжям та є сімейним, що свідчить про те, що справа №902/882/21 не відноситься до юрисдикції господарських судів, то суд вказує, що такі доводи не входять до предмету доказування у даній справі, враховуючи предмет та підстави заявленого позову. 
Окрім того, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010 р.).
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 25.07.2002 р. у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенням ЄСПЛ від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Тобто суди, при розгляді спорів, не можуть ставити під сумнів рішення судів, які набрали законної сили, та надавати цим рішенням правої оцінки, перевіряти їх правильність.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга СТОВ "Україна" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. у справі № 902/589/21 в частині задоволених позовних вимог необхідно скасувати з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.
В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. у справі №902/589/21 необхідно залишити в силі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у зв`язку із її задоволенням покладаються на позивача згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. у справі №902/589/21 в частині задоволення позову про зобов`язання СТОВ "Україна" надати належним чином засвідчений Баланс за 2020 рік та Звіт про фінансові результати 2020 року учаснику СТОВ "Україна" ОСОБА_1 - скасувати.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. у справі №902/589/21 - залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. номер НОМЕР_1 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (22710, Вінницька обл., Іллінецький р-н.,  с. Тягун, вул. Миру, буд. 1, код ЄДРПОУ 30687673) 3 405 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Господарському суду Вінницької області видати судовий наказ. 

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 13 травня 2022

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

        Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.