Постанова
Іменем України
 
04 травня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 183/3329/19
провадження № 61-9778св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року у складі судді Городецького Д. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення огорожі, відшкодування завданої моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що 10 травня 2019 року позивач виявила пошкодження огорожі належної їй земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На подвір`ї сусідського будинку НОМЕР_1 працювали робітники, які виконували замовлення на встановлення огорожі цього ж подвір`я. На запитання позивача з приводу пошкодження огорожі відповідач ОСОБА_2 пояснила, що огорожа будинку НОМЕР_2 в державному акті не вірна, стоїть у їхньому дворі. 
З приводу пошкодження огорожі позивач звернулася до поліції, яка зафіксувала вказаний факт. 
Даний житловий будинок та земельну ділянку вона придбала за власні кошти, для сина, тому право власності було зареєстровано за її сином ОСОБА_3 . Земельній ділянці присвоєно кадастровий № 1223285000-02-008-0219, право власності на земельну ділянку підтверджено державною реєстрацією. 
Огорожа земельної ділянки була побудована у 1987 році і після цього жодного разу не перебудовувалась. 
Позивач зазначає, що її право власності порушено діями відповідача ОСОБА_2 , оскільки частину огорожі пошкоджено, відповідачем побудовано цоколь огорожі на належній позивачу земельній ділянці. Також, позивач вказує, що через пошкодження огорожі вона була змушена охороняти вільний доступ до подвір`я від собак, дітей та будівельників. Вказаними діями їй була спричинена матеріальна та моральна шкода.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила:
визнати незаконними дії відповідача щодо пошкодження огорожі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
зобов`язати відповідача відновити пошкоджену огорожу приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн,
стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою, відновлення огорожі, відшкодування завданої моральної шкоди відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Суд першої інстанції зробив висновок, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження пошкодження огорожі її земельної ділянки, що такі дії вчинялись саме відповідачем, так само не надано доказів на підтвердження будівництва відповідачем паркану саме на земельній ділянці позивача. Також позивачем не доведено факт спричинення їй моральної шкоди,  втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних їй з боку ОСОБА_2 та причинного зв`язку.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив у постанові, що матеріалами справи не підтверджено беззаперечно, що зруйнований паркан знаходився виключно на земельній ділянці, власником якої є позивач та належить саме їй. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження пошкодження огорожі саме її земельної ділянки, що такі дії вчинялись саме відповідачем ОСОБА_2 та не надано доказів на підтвердження будівництва відповідачем паркану саме на земельній ділянці позивача. Крім того, вимоги позивача щодо відновлення пошкодженої відповідачем огорожі приватного домоволодіння НОМЕР_2  під час розгляду їх в суді першої інстанції не були конкретизовані, із визначенням конкретної прив`язки до місцевості, розміру та у який спосіб. Враховуючи недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що суд першої інстанції також правомірно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст вимог  касаційної скарги
У червні 2021 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить її задовольнити, заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд другої інстанції належним чином не дослідив висновки поліції від 10 травня 2019 року та 15 травня 2019 року.  Натомість в постанові суду з`явився новий не існуючий висновок поліції від 04 червня 2019 року з вигаданим текстом. Перший висновок поліції від 10 травня 2019 року судом зазначений з датою другого висновку поліції, а дійсний текст другого висновку поліції від 15 травня 2019 року взагалі відсутній в постанові апеляційного суду. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні  клопотання про витребування в якості доказу з Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області матеріалів ЖЕО № 8497 від 10 травня 2019 року і ЖЕО № 8829 від 15 травня 2019 року. Після прослуховування  наданої копії технічного запису судових засідань в електронному вигляді виявилось, що відсутня важлива частина запису судового засідання, а саме, попереднього судового засідання, який знаходиться в папці з файлами 20200127- 144317 від 27 січня 2020 року, де позивачем заявлялося клопотання про витребування в якості доказів в Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області матеріалів ЖЕО № 8497 від 10 травня 2019 року і ЖЕО № 8829 від 15 травня 2019 року, про що позивач теж зазначала в доповненні до апеляційної скарги, які суд другої інстанції проігнорував, не розглянувши їх взагалі, не зважаючи, що позивачем були зазначені наявні грубі порушення її процесуальних прав в наданні доказів. Окрім цього, до матеріалів справи позивачем було долучено запис на електронному носії у вигляді диску, що містить відео та фото-зйомку на території земельної ділянки кадастровий номер:1223285000:02:008:0219 та подвір`я будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на якому проведено детальну зйомку зруйнованої частини паркану. Цей доказ не був прийнятий судами до уваги. Дерев`яний паркан по «червоній лінії»  земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановлений колишнім власником ОСОБА_4 до придбання сином позивача житлового будинку та земельної ділянки і його розташування позивачем до цього часу не змінювалося. В свою чергу, капітальний шиферний паркан, що розмежовує між собою земельні ділянки житлових будинків НОМЕР_2 та АДРЕСА_4 , був встановлений сусідкою ОСОБА_2 ще до придбання  ОСОБА_3 03 грудня 2012 року будинку. Представник ОСОБА_2 адвокат - Коваленко В. С. не повідомив місцевий суд про зміну власників будинку, а сама відповідач навмисно не вносила до державного реєстру ці відомості, що потрапили до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тільки 13 квітня 2021 року. Тому співвласники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не були залучені до розгляду справи, як відповідачі, а повинні, оскільки, суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та обов`язки, чим порушив вимоги статті 43 ЦПК України. Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
Позиція інших учасників справи
У вересні 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року залишити без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що належна відповідачу земельна ділянка, відповідно до технічної документації, виготовленої ТОВ «Дніпроземсервіс» згідно договору про виконання робіт № 2285 від 22 травня 2019 року, межує із земельною ділянкою позивача від Б до В. Вздовж межі, не заступаючи на саму межу або земельну ділянку позивача, тобто виключно на власній земельній ділянці, відповідачем встановлено паркан із шиферу висотою 1,70 м. Відповідно до «План-схеми із фактичною та кадастровою межею земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 » від 05 жовтня 2020 року та пояснювальною запискою, яка виконана ОСОБА_8 та долучена позивачем до своєї апеляційної скарги вбачається, що фактичні межі земельної ділянки позивача різняться із кадастровими межами земельної ділянки позивача на 0,34 та 0,36 м. Тобто, фактично, огорожу позивача розміщено на належній відповідачу земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Отже, твердження позивача, щодо наявності перешкод з боку відповідача в користуванні належною їй земельною ділянкою не відповідають дійсності та є надуманими. Більш того, відповідачу також не зрозумілі претензії позивача щодо її зруйнованої огорожі. Між огорожею позивача та парканом відповідача є вільне місце, що можна побачити на фотознімках. Також, необхідно зазначити, що відповідач не повинна утримувати належну позивачу огорожу, оскільки вона не є сумісною власністю позивача та відповідача,  не розташована на межі земельних ділянок позивача та відповідача, утримання зазначеної огорожі є прямим обов`язком позивача, як її власника. На думку відповідача, всі наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої та апеляційної інстанції. Твердження позивача не відповідають дійсності. 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 подала заперечення на відзив, який мотивований тим, що відзив на касаційну скаргу не має жодних підстав та доказів стосовно того, що це не відповідач зруйнувала паркан позивача, а навпаки, підтверджує провину відповідача, та те, що суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог, чим порушили норми процесуального та матеріального права при розгляді даної справи. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 
Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року  відкрито касаційне провадження у справі № 183/3329/19, витребувано справу з суду першої інстанції.
У листопаді 2021 року матеріали цивільної справи № 183/3329/19 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2022 рокуу задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи 2 дисків відмовлено. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 16 серпня 2021 року  зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України). 
Фактичні обставини
Суди встановили, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 грудня 2012 року ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку кадастровий № 1223285000-02-008-0219, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності за ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку  зареєстровано 16 червня 2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2020 року, мати померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в порядку спадкування набула право власності на земельну ділянку площею 0,1076 га, кадастровий                                № 1223285000-02-008-0219, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за позивачем 03 червня 2020 року.
Згідно висновку Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 15 травня 2019 року. У висновку зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 виник конфлікт з сусідами з будинку НОМЕР_1 з приводу встановлення паркану. Дільничними офіцерами поліції була проведена перевірка, в результаті якої було встановлено, що межові знаки в натурі в обох сусідів відсутні, фактична межа не встановлена.
З висновку Новомосковського ВП ГУНП від 04 червня 2019 року вбачається, що працівником поліції проведено опитування позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , будь-яких фактичних обставин не встановлювалось.
Згідно висновку матеріалів топографо-геодезичних вишукувань за адресою: АДРЕСА_1 , частина зруйнована дерев`яного паркану належала  ОСОБА_1 . Під час геодезичного встановлення меж в натурі земельної ділянки з кадастровим номером 1223285000:02:008:0219 за адресою: АДРЕСА_1 виявлене не значне відхилення частини зруйнованого дерев`яного паркану від кадастрової межі, що складає 0,36 м та не перевищує допустимі відхилення.
Згідно «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року за № 391/17686, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати у с. Орлівщина - 0,30 м.
А також, виявлені відхилення між поворотними точками 3-4-5-1 по фактичній межі між земельними ділянками по АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 .
Межі між поворотними точками 1 - 2 - 3, що співпадають з кадастровими, які не перевищують допустимі відхилення та не потребують корегування. Проходять по червоній лінії по АДРЕСА_7 .
Фактична площа земельної ділянки за рахунок змін конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 1223285000:02:008:0219 за адресою: АДРЕСА_1 не змінилась та відповідає площі, що вказана в державному земельному кадастрі.
Згідно копії рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області сьомого скликання тридцять третьої сесії № 31-33/VII від 12 лютого 2020 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 2/3 гр.  ОСОБА_2 , 1/6 гр. ОСОБА_5 , 1/6 гр. ОСОБА_6 .
Земельну ділянку (кадастровий номер 1223285000:02:008:0039 згідно витягу з Державного земельного кадастру) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1272 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 Рішенням Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області сьомого скликання тридцять третьої сесії № 31-33/VII від 12 лютого 2020 року передано у спільну часткову власність: 2/3 гр. ОСОБА_2 , 1/6 гр. ОСОБА_5 , 1/6 гр. ОСОБА_6 
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить на праві власності по 1/6 земельної ділянки, площею 0,1272 га (кадастровий номер 1223285000:02:008:0039), а ОСОБА_2 - 2/3.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з таких підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб,     а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
На підставі частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з пунктами «г», «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановивши, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження пошкодження огорожі її земельної ділянки, що такі дії вчинялись саме відповідачем, а також доказів на підтвердження будівництва відповідачем паркану саме на земельній ділянці позивача, суд першої та апеляційної інстанції зробили вірний висновок про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги стосовно того, що співвласники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не були залучені до розгляду справи, як відповідачі, оскільки, як вбачається з позовної заяви вимоги були заявлені лише до ОСОБА_2 , яка на думку позивача порушила її права. Оскарженим судовим рішення питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_5  та ОСОБА_6 не вирішувалися.
Щодо доводів касаційної скарги стосовно того, що суди першої та апеляційної інстанції неналежним чином дослідили висновки поліції від 10 травня 2019 року та 15 травня 2019 року колегія суддів зазначає наступне. Аналіз матеріалів цивільної справи свідчить про те, що суди, дослідивши висновки поліції від 10 травня 2019 року та 15 травня 2019 року, помилилися щодо зазначених дат вказаних висновків поліції. Однак, ця обставина не може буди підставою для скасування судових рішень, а є підставою для виправлення описок в судових рішеннях.
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржених судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені судові рішення ухвалені  без додержання норм процесуального та матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                               І. О. Дундар
 
Н. О. Антоненко
 
М. М. Русинчук