Справа № 761/28236/21
Провадження № 22-ц/801/1137/2022
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С. В. у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін,
у цивільній справі № 761/28236/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,
встановив:

У жовтні 2021 року до Вінницького міського суду Вінницької області за підсудністю надійшли матеріали судової справи №761/28236/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 18 712,76 гривень, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень. 
Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що 06.05.2021 о 17.50 год. у м. Вінниці на вул. автодорога М21 299 км+500 м за участю автомобіля ВАЗ 211540, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_3 , та автомобіля Suzuki SX-4, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_4 , сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП автомобілю Suzuki SX-4, номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу, завдано технічних пошкоджень. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2021 у справі №127/13382/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаним правопорушенням ОСОБА_1 , згідно зі звітом №ВА 210714-001 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, як власнику автомобіля Suzuki SX-4, номерний знак НОМЕР_2 , завдано матеріального збитку в сумі 18 162,31 гривень з ПДВ (15 712,76 гривень без врахування ПДВ). За складання звіту позивачем сплачено 3 000 гривень загальна сума майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП становить 18 712,76 гривень. Крім того позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5 000 гривень. Завдання позивачу моральної шкоди діями відповідача мотивоване тим, що в момент ДТП позивач перебувала в автомобілі, від чого зазнала сильного стресу, у неї піднявся тиск, вона була знервована через подію, яка сталася далеко від місця проживання позивача, стурбована подальшим розвитком подій та вирішення питання щодо руху додому у вечірній/нічний час. Багато часу було витрачено на документальне оформлення ДТП працівниками поліції, в подальшому витрачено час та кошти на проведення оцінки майнової шкоди. Відповідач не відповідав на телефонні дзвінки та не отримував поштою листи з питання добровільного відшкодування шкоди, що призвело до душевних страждань.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2022 витребувано від ПАТ «СК «Ван-Клік» належним чином посвідчену копію полісу ОСЦПВ №201266086, укладеного з ОСОБА_3 (транспортний засіб ВАЗ 211540, днз НОМЕР_1 ).
03.02.2022 на виконання ухвали суду від ПАТ «СК «Ван-Клік» надійшла копія Полісу №201266086.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про стягнення судового збору.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції послався на те, що на дату скоєння ДТП 06.05.2021 року автомобіль ВАЗ 211540, днз НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201266086, з терміном дії з 17.09.2020 до 16.09.2021 року, страховиком за яким виступає ПАТ «Страхова компанія Ван-Клік».
Керуючись нормами статей 979, 1187, 1188, 1194 ЦК України, статей 3, 5, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» місцевий суд виходив з того, що позивач до суду звернулась з позовом до винуватця ДТП, доказів обставин перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика на 130 000 грн. суду не надала. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову заявленого до страхувальника, який є неналежним відповідачем за вимогами в частині стягнення матеріальної шкоди.
Приймаючи до уваги той факт, що позивачу дійсно було завдано майнової шкоди винною у ДТП особою, враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, що пов`язані з пошкодженням майна позивача та порушенням її звичайного способу життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, місцевий суд вважає адекватною компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., і дійшов висновку про необхідність її відшкодування з відповідача у заявленому розмірі.
З таким судовим рішенням не погодилася позивач ОСОБА_1 , зокрема, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди, та подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним і необґрунтованим, таким, що прийнято внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь завданої майнової шкоди в сумі 18 712,76 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України № 1961-ІV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України № 1961-ІV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Також судом першої інстанції не враховано положення ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якою передбачено, що у випадку якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Суд першої інстанції не повідомив позивача про прийняту ним ухвалу від 11.01.2022 про витребування від страхової компанії інформації про наявність у відповідача страхового поліса, а також про тримання інформації на виконання цієї ухвали – що на дату скоєння ДТП 06.05.2021 року автомобіль ВАЗ 211540, днз НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201266086, з терміном дії з 17.09.2020 до 16.09.2021 року, страховиком за яким виступає ПАТ «Страхова компанія Ван-Клік». На думку позивача, суд не надав можливості їй заявити клопотання про заміну первісного відповідача або здійснити інші заходи для реалізації свої процесуальних прав в такій ситуації.
Відповідач ОСОБА_2  впродовж встановленого апеляційним судом строку не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина третя статті 360 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду ОСОБА_1 оскаржує в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди, а тому суд апеляційної скарги переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні обставини.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2021 у справі №127/13382/21 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. У вказаній постанові судом встановлено, що 06.05.2021 о 17.10 год. водій ОСОБА_2  в м. Вінниці, на автомобільній дорозі М21, 299км+500м, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним за кермом, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Suzuki». Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (а.с.7-8). 
Відповідно до схеми ДТП, учасниками ДТП, що сталося 06.05.2021 о 17.50 год. на автомобільній дорозі М21, 299км+500м, були автомобілі ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та Suzuki, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 (а.с.9-10).
Транспортний засіб марки Suzuki SX-4, номерний знак НОМЕР_2 , який пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди 06.05.2021, належить позивачу ОСОБА_1 з 14.04.2021 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.14-15).
Згідно з звітом №ВА 210714-001 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , власнику колісного транспортного засобу, Suzuki SX-4, номерний знак НОМЕР_2 , від 14.07.2021, виконаного ТОВ «Бізнес Ассіст», сума матеріального збитку в результаті його пошкодження склала 18 162,31 гривень, збиток без врахування ПДВ – 15 712,76 гривень (а.с. 21-31).
Відповідно до квитанції №0.0.2196420312.1 від 15.07.2021 ОСОБА_4 за складання звіту сплатив 3 000 гривень (а.с.20).
На дату скоєння ДТП 06.05.2021 автомобіль ВАЗ 211540, днз НОМЕР_1 , (власник ОСОБА_3 ) був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201266086, з терміном дії з 17.09.2020 до 16.09.2021 року, страховиком за яким виступає ПАТ «Страхова компанія Ван-Клік» (а.с.10, 85).
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.
Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України від 01.07.2004 № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі – Закон № 1961-ІV).
Відповідно до статті 3 Закону № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-ІV).
Отже сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення права третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-ІV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та від 09 липня 2021 року у справі № 522/14085/19.
Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №201266086) та Закону № 1961-ІV саме у страховика ПАТ «СК «Ван-Клік», у разі визнання події страховим випадком, виникне обов`язок із виплати страхового відшкодування потерпілому (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілому на 1 особу складає 130 000 грн.).
Оскільки позивач звернулась до суду з позовом до винуватця ДТП, доказів обставин перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика на 130 000 грн. суду не надано, отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову заявленого до страхувальника, який є неналежним відповідачем за такими вимогами, в частині стягнення майнової шкоди.
Суд першої інстанції надав мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем в позовній заяві щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 майнової шкоди, а тому підстав для визнання їх неправильними у колегії суддів немає.
Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15 липня 2022 року. 

Головуючий                                                                   Ю. Б. Войтко

Судді:                                           І. В. Міхасішин

                                        М. В. Матківська