Ухвала     
 
23 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 554/356/21
провадження № 61-5463ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 25 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та встановлення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 16 червня 2022 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 25 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2022 року.
 
На підставі касаційної скарги не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
У касаційній скарзі, особа, яка її подає, підставами касаційного оскарження судових рішень зазначає пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Разом з тим, особа, яка подала касаційну скаргу, посилаючись у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) не зазначає, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у зазначених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що лист Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, на який посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на лист Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.
 
Також, особі, яка подала касаційну скаргу, слід указати дату постановлення судового рішення у справі № 705/3876/18 для належної його ідентифікації в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
 
Окрім цього, зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особа, яка подала касаційну скаргу, не указує щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. 
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.
 
Окрім цього, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та надає ксерокопію посвідчення Серії НОМЕР_1 , згідно якого пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни. 
 
У пункті 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
 
Однак, ОСОБА_1 для не надано доказів присвоєння їй статусу особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни чи члена сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти або прирівняної до них у встановленому порядку особи.
 
Таким чином,   ОСОБА_1 має сплатити судовий збір в порядку та розмірі, який визначений Законом України «Про судовий збір».
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Згідно підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент пред`явлення позовів - 2021 рік) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 0,4 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.
 
Отже, розмір судового збору за подання позову (як первісного, так і зустрічного) за кожну вимогу немайнового характеру підлягав сплаті у сумі 908,00 грн.
 
У підпункті 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми. 
 
ОСОБА_1 у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати оскаржені рішення в частині задоволення зустрічного позову про встановлення факту родинних відносин та скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні її позовної вимоги про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. 
 
Таким чином, ураховуючи характер позову та клопотання у скарзі, за подання касаційної скарги судовий збір становить: за первісним позовом - у розмірі  1 816,00 грн (908,00 грн * 200 %*1 вимогу немайнового характеру) та за зустрічним позовом - 1 816,00 грн (908,00 грн * 200 %* 1 вимогу немайнового характеру), а всього - 3 632,00 грн.
 
Таким чином, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 3 632,00 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДР: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007; ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055). 
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього  Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 25 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2022 року залишити без руху. 
 
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

 Суддя                                                                                                                          В. І. Крат