ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5439/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 травня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши у порядку у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про знання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - 
                                                  
  В С Т А Н О В И В:
          Історія справи.

          05.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови позивачу у виплаті відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ Банк «Контракт» за договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» від 14.09.2015 №1326/2015, у розмірі 190 000,00 грн. за його заявою від 05.09.2019; про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним ним в Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт» за договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» від 14.09.2015 №1326/2015, у розмірі 190  000,00 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправною  є відмова відповідача у виплаті позивачу гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу від 14.09.2015 №1326/2015 з підстав, не передбачених частиною четвертою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.10.2021 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт» за договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» від 14.09.2015 №1326/2015, в розмірі 190 000,00 грн. за його заявою від 05.09.2019. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
          Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги гуртуються на нормі закону. 
          Щодо решти позовних вимог суд першої інстанції вказав на те, що судом не було  встановлено жодних перешкод, які унеможливлюють отримання позивачем в установленому порядку належної йому гарантованої суми відшкодування, оскільки для отримання належних йому коштів позивачу необхідно звернутися з паспортом та документами про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків (ідентифікаційного коду) до найближчої філії одного із банків-агентів Фонду гарантування вкладів: АТ КБ «Приватбанк», АТ «Ідея Банк», АТ «Правекс Банк», АТ «Альфабанк», АТ «Кредобанк», АБ «Укргазбанк», АТ «ПУМБ», АТ «Таскомбанк», АБ «Південний», АТ «Універсал банк», АТ «Ощадбанк».
          Позивач судове рішення в частині відмовлених позовних вимог не оскаржив.
          Відповідач, не погоджуючись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що виплату позивачу гарантованого відшкодування за вкладом у Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт» тимчасово зупинено на виконання рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах повноважень, передбачених статтями 37 та 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та на виконання постанови слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м.Києві Безсмертного М.В. від 10.05.2018 «Про визнання об`єктів речовими доказами» у кримінальному провадженні №42018102080000080 від 02.05.2018, яка є обов`язковою до виконання відповідно до статті 40 Кримінально процесуального кодексу України.
          Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
          Справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Обставини справи.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14.09.2015 між позивачем та Публічним акціонерним товариством Банк «Контракт» укладено договір банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» №1326/2015, за умовами якого банк відкриває вкладнику рахунок для обліку вкладу, а вкладник перераховує на нього з власного поточного рахунку або вносить переказ готівкою через касу банку грошові кошти у сумі 190000,00 грн.
На виконання умов цього договору позивач через касу банку вніс на вказаний депозитний рахунок готівкові кошти в розмір 190 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 14.98.2015 №TR.88912/284/550. 
У подальшому на підставі постанови Правління Національного банку України від 06.10.2015 №671 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 06.10.2015 №183 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт», відповідно до якого з 07.10.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт» Шкурку Віктора Михайловича.
Постановою Правління Національного банку України від 10.12.2015 №876 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати Публічне акціонерне товариство Банк «Контракт».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.12.2015 №220 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» та призначено Шкурку В.М. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» строком на 2 роки з 11.12.2015 по 10.12.2017 включно.
Оголошення про ліквідацію опублікована в Голосі України від 12.12.2015.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.02.2018 №387 «Про затвердження змін та доповнень до загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» позивача включено до Загального реєстру із гарантованою сумою в розмірі 190  629,70 грн.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №11сс/796/402/2016 накладено арешт на майно - депозитний рахунок позивача, відкритий відповідно до договору банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» від 14.09.2015 №1326/2015, на який він вніс грошові кошти в сумі 190  000,00 грн.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №758/5700/18 скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду міста Києва у справі №11сс/796/402/2016.
05.09.2019 позивач звернувся із заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій просив виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вищевказаним вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт» за договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» від 14.09.2015 №1326/2015.
Відповідач листом від 18.09.2019 №30-036-16246/19 відмовив позивачу у виплаті гарантованої суми відшкодування, обґрунтовуючи тим, що постановою слідчого СВ  Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 10.05.2018 в кримінальному провадженні №42018101080000080 від 02.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України, кошти, розміщені позивачем на вищевказаному депозитному рахунку в Публічному акціонерному товаристві Банк Контракт», визнано речовими доказами, внаслідок чого посадовим особам названого банку та будь-яким іншим особам заборонено відчужувати, розпоряджатися та використовувати зазначені кошти. У подальшому це кримінальне провадження об`єднане з кримінальним провадженням №12015100070007282 від 03.10.2015. Інформація щодо прийняття будь-яких процесуальних рішень у кримінальному провадженні №12015100070007282 від 03.10.2015 до відповідача не надходила.
Зі змісту вказаної постанови слідчого вбачається, що  грошові кошти у розмірі гарантованих сум відшкодування фізичним особам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до сум, які перебували на рахунках 287 фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт», зокрема й позивача, визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні та зберігання речових доказів покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.01.2020 №16 «Про призупинення виплат вкладникам Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» затверджено частину загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, до якої входить інформація про вкладників, яким необхідно призупинити виплати гарантованих сум відшкодування, із загальною сумою відшкодування 12  655 286,88 грн. Управлінню з питань виплат гарантованих вкладів відповідно до протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду від 13.12.2017 №197/17 доручено вжити заходи з призупинення виплат гарантованих сум відшкодувань 66 вкладникам Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» на загальну суму 12  655  286,88 грн., інформація про яких міститься у протоколі засідання Комісії з питань тимчасових обмежень здійснення неплатоспроможним банком операцій за вкладами від 27.12.2019 №45.
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у виплаті йому гарантованої суми відшкодування за банківським вкладом, що міститься в листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.09.2019 №30-036-16246/19,  звернувся з цим позовом до суду.
Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове  обґрунтування.
Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
              Стаття 19 Конституції України  передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначеним Законом.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі також  - Закон №4452-VI).
Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.
Частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 27 Закону №4452-VI передбачено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Частиною четвертою статті 26 Закону № 4452-VI визначено перелік підстав, за наявності яких Фонд має право відмовити вкладнику у виплаті гарантованої суми відшкодування за банківським вкладом, серед якого, така підстава як визнання грошових коштів на рахунку вкладника речовими доказами у кримінальному провадженні відсутня.

Висновки суду.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.
Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників
          Матеріалами справи підтверджено, що позивач та Публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» уклали  договір банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» від 14.09.2015 №1326/2015, за умовами якого банк відкриває вкладнику рахунок для обліку вкладу на вимогу, а вкладник перераховує на нього з власного поточного рахунку або вносить переказ готівкою через касу банку грошові кошти у сумі 190000,00 грн., на виконання умов якого позивач через касу банку вніс на вказаний депозитний рахунок готівкові кошти в розмір  190 000,00 грн.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.02.2018 №387 «Про затвердження змін та доповнень до загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк «Контракт» позивача було включено до Загального реєстру із гарантованою сумою в розмірі 190 629,70 грн., тому позивач має право на отримання гарантованого відшкодування за вищевказаним банківським вкладом в розмірі 190 629,70 грн., однак зазначені кошти у відповідь на його звернення від 05.09.2019 йому виплачені не були. 
Листом від 18.09.2019 №30-036-16246/19 відповідач відмовив позивачу у виплатах з огляду на постанову слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві Безсмертного М.В. від 10.05.2018 про визнання об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні №42018101080000080 від 02.05.2018, проте така відмова є протиправною, оскільки така підстава відмови не передбачена частиною четвертою статті 26 Закону № 4452-VI.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що право громадянина на власність закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Поширення на грошові кошти, які перебувають на рахунку у банку (вкладному, поточному), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.
Важливою гарантією права приватної власності є конституційне положення, що примусове відчуження об`єктів приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього повного відшкодування їхньої вартості (ч.5 ст.41 Конституції України). Конституційний принцип непорушності права власності проявляється як засада впевненості власника у стабільному становищі у якому він перебуває і яке гарантовано йому державою з усім комплексом відповідних засобів, які остання для цього застосовує.
У пункті 2.1 Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.
Враховуючи вищенаведене, зміст ст. 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів, розміщених на поточному рахунку в Банку, за рахунок Фонду.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.
Зокрема, відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, як зазначив ЄСПЛ в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу №1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, №66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, №49429/99).
Разом з тим, у відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.
          З огляду на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Крім того, надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог  ст. 242 КАС України.
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
          Керуючись ст.ст.   139,   242-244,   250,  308, 311, 315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 жовтня 2021 р. - залишити без задоволення.
Рішення  Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про знання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.                                                                                                           

                                                                              

Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова  

                                                                                                             Л.В. Губська

                                                                                                              О.В. Епель