КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                          Апеляційне провадження 22-ц/824/3802/2022
                                                                                                            Справа № 752/26908/18
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем       України
 
22 червня 2022 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді             Кашперської Т.Ц.,
суддів                                   Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря           Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Плахотнюк К.Г., ухвалене в м. Київ 31 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
          
В грудні 2018 року АТ «Альфа-Банк» звернувся з даним позовом, просив стягнути з відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором 195581,51 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги мотивував тим, що 12 червня 2018 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали акцепт пропозицію на укладання угоди про надання кредиту № 500809878, за умовами договору позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 174243,60 грн. у строк з 12 червня 2018 року, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачеві кредит у сумі 174243,60 грн., що підтверджується випискою з рахунку. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13 грудня 2018 року має прострочену заборгованість за кредитом 174243,60 грн., за відсотками - 19337,91 грн. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано 2000 грн. неустойки. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року в позові відмовлено.
 
Позивач АТ «Альфа-Банк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що пунктом 12 оферти ОСОБА_1 особисто підтвердив, що підписанням цієї оферти він беззаперечно підтвердив своє ознайомлення у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі інформацією, надання якої передбачене Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення, та з якими він цілком згодний. На підставі цього 12 червня 2018 року сторонами було укладено акцепт пропозиції про укладення угоди про надання кредиту, у відповідності до якої ОСОБА_1 були надані кредитні кошти в розмірі 174243,60 грн., що не заперечується позивачем.
Відмовляючи в позові з тих підстав, що відомості наданого банком розрахунку заборгованості не узгоджуються з відомостями виписки по рахунку, суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку. 
Вказував, що жодних розбіжностей між виписками та розрахунком заборгованості немає, та надавав пояснення по відображеним у виписці фінансовим операціям.
Наводив правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23 січня 2018 року по справі № 755/7704/15-ц, від 11 листопада 2020 року по справі № 723/602/17, від 05 серпня 2020 року по справі 367/786/17, від 13 лютого 2019 року по справі № 753/23979/15-ц, від 31 липня 2019 року по справі № 753/11963/15-ц, 03 липня 2019 року по справі № 204/2217/16-ц щодо обов`язку суду перевірити розрахунок заборгованості та надати йому оцінки в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, а у випадку незгоди з ним - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.
Наголошував, що наявні в матеріалах справи розрахунок заборгованості та виписка по рахунку є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження видачі кредитних коштів, при цьому суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти в позові.
Відмовляючи в позові, суд не врахував зазначених вище обставин та вимог процесуального законодавства, не дотримався принципу оцінки доказів, при цьому відповідач належними та допустимими доказами не спростував розміру заборгованості, визначеної банком. Отже, судом при постановленні оскаржуваного рішення порушено принцип диспозитивності, не з`ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи, та не надано їм належної оцінки, що призвело до ухвалення неправильного рішення.
                      
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Представник позивача АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з?явився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутності.
 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення за адресою реєстрації, судові повістки повернуто відділенням поштового зв`язку із відміткою повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, про дату, час і місце розгляду справи було повідомлене Адвокатське об?єднання «Крикун і партнери», з яким ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги, як шляхом направлення судової повістки-повідомлення, так і засобами телефонного зв`язку.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та його представника.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Як вбачається із матеріалів справи, 12 червня 2018 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500809878, згідно якого АТ «Альфа-Банк» (банк або кредитор) підтверджує, що приймає пропозицію ОСОБА_1 (позичальника), що міститься в оферті на укладення угоди про надання особистого кредиту від 12 червня 2018 року № 500809878 укласти з банком угоду про надання особистого кредиту, що укладається згідно з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що укладений між позичальником та банком раніше та надати позичальнику особистий кредит на умовах продукту «Рефінансування беззаставних кредитів», а саме: сума кредиту, валюта кредиту - 174243,60 грн., процентна ставка за кредитом - 23 %, тип процентної ставки - фіксована, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 13 червня 2021 року. Днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в п. 5 цього договору. Згідно п. 14 підписанням цього акцепту на укладення угоди про надання особистого кредиту банк підтверджує, що позичальник попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство та нормативні документи НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний; позичальник ознайомлений з умовами договору про комплексне банківське обслуговування, що затверджений розпорядженням банку з усіма змінами, доповненнями, зокрема його положень, що регулюють порядок та умови надання кредиту фізичним особам, здійснення договірного списання тощо, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний (а. с. 4).
На а. с. 6 - 15 знаходиться примірник публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
На а. с. 16 знаходиться копія додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 500809878 від 12 червня 2018 року, яким є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.
На а. с. 20 знаходиться розрахунок заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 13 грудня 2018 року, згідно якого загальна сума заборгованості становить 195581,51 грн., з яких заборгованість за кредитом 174243,60 грн., по відсотках 19337,91 грн., по штрафам 2000 грн.
На а. с. 21 наявна виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 з 12 червня 2018 року по 13 грудня 2018 року з вихідним залишком 174243,60 грн.
          
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
 
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Відмовляючи АТ «Альфа-Банк» в позові про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами розмір заборгованості за кредитом (тілом кредиту), оскільки відомості наданого банком розрахунку заборгованості не узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_1 , в якому відсутні дані про сплату відповідачем коштів на погашення кредиту.
          
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
 
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
 
На підтвердження обставин, якими позивач АТ «Альфа-Банк» обґрунтовував заявлені ним вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ним надано копію кредитного договору, розрахунок заборгованості за кредитом та виписку з особового рахунку позичальника - відповідача ОСОБА_1 .
 
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо (правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, провадження № 61-19542св19).
 
Судом першої інстанції встановлено, і відповідачем в цій частині не було оскаржене рішення суду першої інстанції, що 12 червня 2018 року за акцептом пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500809878 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту/кредитний договір № 500809878 від 12 червня 2018 року, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 174243,60 грн. зі сплатою 23 % річних на строк до 13 червня 2021 року із встановленням графіку погашення кредиту; позивачем виконано умови договору № 500809878 від 12 червня 2018 року та видано відповідачу грошові кошти на загальну суму 174243,60 грн. Доказів на підтвердження визнання договору від 12 червня 2018 року у встановленому законом порядку недійсним матеріали справи не містять, та стороною відповідача суду надано не було.
 
Разом із тим, судом першої інстанції надано помилкової оцінки розрахунку заборгованості, наданому позивачем, та зроблено передчасний та помилковий висновок про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості в розмірі 195581,51 грн.
 
Верховний Суд в постанові від 23 січня 2018 року по справі № 755/7704/15-ц дійшов правового висновку, відповідно до якого належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
 
Відмовивши у задоволенні позовних вимог повністю за наявними в матеріалах справи доказами заборгованості відповідача, суд першої інстанції не вирішив спір по суті.
 
Так, судом першої інстанції залишено поза увагою, що платіжні операції, що були відображені у виписці по рахунку, які суд першої інстанції помилково вважав операціями з погашення заборгованості, мають призначення платежу «Перенесення заборгованості та кредиту на рахунок простроченої заборгованості за кредитним договором», тобто фактично відбувалось не погашення боржником заборгованості, а навпаки, допущення ним прострочення шляхом невнесення чергового щомісячного платежу, внаслідок чого заборгованість по такому невнесеному черговому платежу переносилась на інший рахунок, що був відкритий для обліку саме простроченої заборгованості по даному кредитному договору. 
При цьому з виписки по рахунку вбачається, що за весь час користування кредитом відповідачем було здійснено єдиний платіж 13 липня 2018 року в сумі 677,54 грн., він відображений і у розрахунку заборгованості, і у виписці по рахунку з призначенням платежу «Сплата процентів за кредитним договором». 
 
Заявляючи про погашення боргу, відповідач жодних доказів на підтвердження цього суду не надав.
 
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Вирішуючи позов АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості по суті, апеляційний суд виходить із того, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконував цих обов`язків, в результаті чого станом на 13 грудня 2018 року має прострочену заборгованість за кредитом 174243,60 грн., за відсотками - 19337,91 грн. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано 2000 грн. неустойки, що відповідає вимогам ст. 549, 550 ЦК України та п. 11 кредитного договору.
 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору і приймається апеляційним судом як належний і достовірний доказ.
 
Апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц та аналогічні висновки в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17, згідно яких у ст. 629 ЦК України закріплено обов`язковість договору.
 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 14 липня 2020 року по справі № 367/4970/13-ц, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.
 
Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі № 464/4985/15-ц, твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.
 
В постанові від 02 липня 2020 року в справі № 753/16745/15-ц Верховним Судом підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості погоджується зі змістом договору і є належним доказом. 
 
Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів та розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.
 
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Альфа-Банк» не повернуті, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 195581,51 грн.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки за результатами апеляційного перегляду позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 7334,30 грн.
 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»  задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м. Київ вул. В.Васильківська 100 код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором № 500809878 в розмірі 195581,51 грн. та судові витрати в розмірі 7334,30 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                       Кашперська Т.Ц.
          
Судді:                                                                                   Фінагеєв В.О.  
 
                                                                                              Яворський М.А.