П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/13357/21	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
                    П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                      -             Джабурія О.В.
суддів                                           -             Вербицької Н.В.
  -             Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

В липні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району щодо відмови та неприйняття рішення щодо надання дозволу на оформлення права користування земельною ділянкою орієнтованою площею 0,0576 га на умовах оренди для обслуговування нежитлової будівлі - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та який належить позивачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних (електронних) торгів вiд 30.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області А.А. Гайдаржи та зареєстрованого в реєстрі №1426. Зобов`язано Тузлівську сільську раду Білгород-Дністровського району повторно розглянути на найближчому пленарному засіданні заяву ОСОБА_1 від 19.04.2021 року про надання дозволу на оформлення права користування земельною ділянкою орієнтованою площею 0,0576 га (відповідно до пп. 47 додатку Е.4 (Площа земельних ділянок установ та організацій обслуговування) Державних будівельних норм Б.2.2-12:2018 Планування і забудова територій) на умовах оренди для обслуговування нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та який належить позивачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних (електронних) торгiв вiд 30.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області А.А. Гайдаржи та зареєстрованого в реєстрі №1426 з прийняттям обґрунтованого рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району (вул. Завгороднього,29, с.Тузли, Татарбунарський район, Одеська область, 68160) сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).
Рішення Одеського окружного адміністративного суду набрало законної сили 04 листопада 2021 року.
29 листопада 2021 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист щодо зобов`язання Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району повторно розглянути на найближчому пленарному засіданні заяву ОСОБА_1 від 19.04.2021 року про надання дозволу на оформлення права користування земельною ділянкою орієнтованою площею 0,0576 га (відповідно до пп. 47 додатку Е.4 (Площа земельних ділянок установ та організацій обслуговування) Державних будiвельних норм Б.2.2-12:2018 Планування і забудова територій) на умовах оренди для обслуговування нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та який належить позивачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних (електронних) торгів вiд 30.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області А.А. Гайдаржи та зареєстрованого в реєстрі №1426 з прийняттям обґрунтованого рішення.
Оскільки, на думку позивача, рішення Одеського окружного адміністративного суду не виконано боржником в повній мірі, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою від 11 лютого 2022 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №420/13357/21 (від 11 лютого 2022 року) за позовом ОСОБА_1 до Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року та направити справу №420/13557/21 для продовження розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Згідно з вимогами ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Приписами статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється шляхом зобов`язання надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту встановлення нового строку подання звіту, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу.
Проте такий процесуальний механізм судового контролю застосовується судом на власний розсуд, оскільки дефініція статті 382 КАС України передбачає право суду на його застосування, а не обов`язок.
Отже, необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав.
Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2021 року по справі №806/2594/16. 
Таким чином, наведеною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон 1404-VIII).
Виконавче провадження, в силу приписів ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону №1404-VIII врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Зі змісту поданої заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про його виконання.
Колегія суддів зазначає, що встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком, а тому доводи позивача, що відповідач не виконує належним чином рішення суду першої інстанції, що набрало законної сили, не зобов`язують суд встановити його.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.