ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року 
м. Київ
cправа №  910/8212/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю., Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Івано-Франківськ"- Дядюк  Є.  М., адвокат (довіреність б/н від 06.05.2021), Баннов М.М., адвокат (ордер від 12.07.2022 №1250701),
відповідача - Антимонопольного комітету України - Атаманюк Г.В (у порядку самопредставництва),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Івано-Франківськ" на рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2021 (суддя Зеленіна Н.І.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 (головуючий суддя Буравльова С.І., судді: Андрієнко В.В., Шапран В.В.)
у справі № 910/8212/21
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Івано-Франківськ" (далі - Товариство, позивач) 
до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет, відповідач)
про визнання недійсним рішення від 19.03.2021 №  23-р/тк.
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
Товариство звернулося до звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до АМК про визнання недійсним рішення АМК від 19.03.2021 № 23-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК). 
Позовна заява з посиланням на приписи статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" мотивована прийняттям Рішення АМК з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які мають значення для справи та які визнано встановленими, невідповідністю висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм процесуального права, що є підставою для його скасування.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Рішенням господарського суду міста Києва від 21.09.2021 зі справи                               № 910/8212/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022, у задоволенні позову відмовлено, з посиланням, зокрема, на законність та обґрунтованість Рішення АМК.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі Товариство, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції рішення та постанову у справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального прав, а саме: статті  12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пунктів 4, 7, 8, 9, 10 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням АМК від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 01.04.2002 (далі - Методика) в частині порушення порядку встановлення монопольного і (домінуючого) становища без врахування неправомірної діяльності іншого суб`єкта господарювання та з формальним встановленням інших елементів. Зокрема, скаржник зазначає, що відсутність такого висновку призвела до неправильного застосування судами норм матеріального права та незаконності рішень судів попередніх інстанцій;
статті 144 Конституції України, частини першої статті 13 та пункту 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в частині відсутності зловживання монопольним (домінуючим) становищем суб`єктом господарювання у випадку виконання ним обов`язкових рішень органів місцевого самоврядування;
частини першої статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 27.03.2019 № 318 в частині усунення наслідків порушення, часові межі якого встановлені невірно. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 27.03.2019 № 318 додаток 2 виключено з Правил надання послуг, дана постанова набрала чинності 01.05.2019, а, отже, з 01.05.2019 по 31.05.2019 мінімальних норм утворення побутових відходів вже не існувало. З огляду на зазначене навіть у разі обов`язковості застосування мінімальних норм утворення побутових відходів Товариство не повинне було їх застосовувати з 01.05.2019 по 31.05.2019 у зв`язку з втратою ними чинності. Таким чином, зобов`язання Товариства усунути наслідки порушення, в якому неправильно встановлені часові межі призведе до неправомірного перерахунку тарифу та є неможливим без відповідного рішення органів місцевого самоврядування.
Також скаржник зазначає підставою звернення до Верховного Суду пункт 4 частини другої статті  287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України та посилається на те, що:
суди не дослідили рішення адміністративної колегії Івано- Франківського обласного територіального відділення АМК від 12.12.2016  №40 "Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу"; рішення адміністративної колегії Івано-Франківського обласного і територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 №43  "Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції"; лист Коломийської міської ради від 09.02.2017 №408/1/01-37/22; лист-відповідь Товариства від 07.12.2018; лист Міністерства розвитку громад і територій України від 21.12.2019 за №7/1.1/20611-19;
суди неповно і необ`єктивно встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідили та не надали оцінки доказам у справі та аргументам позивача, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що є порушенням  приписів статей  73, 74, 76, 77, 79, 86, 236, 238, 270, 282 ГПК України.
Доводи інших учасників справи, заявлені клопотання
Від АМК надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній, зазначаючи про безпідставність та необґрунтованість доводів касаційної скарги, просить залишити  її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 21.09.25021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 без змін.
При цьому АМК зазначив про те, що:
- на момент вчинення порушення, тобто з 01.04.2018 по 31.10.2018 та з 01.11.2018 по 31.05.2019, Товариство було єдиним надавачем послуг з вивезенням твердих побутових відходів (далі -ТПВ) у межах міста Коломия, тобто часові межі порушень співпадають з часовими межами, в яких Товариство займало монопольне становище;
- Товариство як переможець конкурсу уклало договір про надання послуг з вивезення ТПВ терміном на п`ять років, а тому умови пункту 9.3 Методики щодо неможливості подолання бар`єрів доступу на ринок інших суб`єктів господарювання дотримані, і твердження скаржника про неповне з`ясування Комітетом  наявності потенційних конкурентів є безпідставним.    
Зазначає АМК і про те, що Західним міжобласним територіальним відділенням АМК  прийнято рішення від 22.04.2021 №63/19-р/к про порушення Коломийською міською радою законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді легітимації порушення Товариством на ринку послуг з вивезення ТПВ. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.
Рішенням АМК:
- визнано, що Товариство у період з 30.06.2015 по 31.05.2019  займало монопольне становище на ринку послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області із часткою 100 відсотків;
- визнано дії Товариства, які полягають у застосуванні з 01.04.2018  по 31.10.2018  тарифів на послуги з вивезення ТПВ для населення з домогосподарства без врахування фактичної кількості зареєстрованих/проживаючих осіб порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;
- визнано дії Товариства, які полягають у застосуванні з 01.11.2018 по 31.05.2019 тарифів на послуги з вивезення ТПВ для населення з домогосподарства з урахуванням завищених норм утворення побутових відходів, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;
- за порушення, зазначене у пункті 2 резолютивної частини рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 226 334,00 грн;
- за порушення, зазначене у пункті 3 резолютивної частини рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 307 318,00 грн;
- зобов`язано Товариство усунути наслідки порушення, визначеного пунктами 2 та 3 резолютивної частини цього рішення.
За відомостями, які містяться в ЄДРПОУ, основним видом діяльності Товариства за класифікацією видів економічної діяльності є збирання безпечних відходів. 
У пунктах 13, 14 Рішення АМК встановлено, що об`єктом аналізу є Товариство - суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність на ринку послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області. Об`єктом аналізу є послуги з вивезення ТПВ у територіальних межах міста Коломия Івано-Франківської області.
Товариство надає послуги із вивезення ТПВ на платній основі, а, отже, ці послуги є товаром, щодо якого визначається монопольне становище останнього на території міста Коломия Івано-Франківської області, що є територіальними (географічними) межами ринку.
Таким чином, товарними межами ринку, який досліджується, є послуги з вивезення ТПВ.
Часовими межами ринку послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області визначено період з 30.06.2015  по 31.05.2019, протягом якого залишалась незмінною структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому.
Бар`єрами вступу на ринок надання послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області є, зокрема: адміністративні обмеження, пов`язані з необхідністю визначення виконавцем послуг із вивезення побутових відходів на певній території населеного пункту, який проводиться один раз на 5 років; значні фінансові витрати на придбання спеціально обладнаних транспортних засобів для збирання та перевезення ТПВ або необхідність укладення договору оренди такого транспортного засобу; значні фінансові витрати на придбання (оренду) та утримання сміттєсортувальних ліній для перероблення ТПВ.
Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 23.06.2015  № 155 "Про затвердження Протоколу конкурсної комісії щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів" Товариство визначено переможцем конкурсу. 
Таким чином, Товариство є єдиним суб`єктом господарювання, який надавав послуги з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області, та у період з 30.06.2015 по 31.05.2019 воно займало монопольне (домінуюче) становище з часткою 100 відсотків.
Послуги з вивезення побутових відходів є житлово-комунальними послугами та підпадають під дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
20.02.2018 позивач листом № 28 подав на затвердження до органу місцевого самоврядування розрахунки витрат на надання послуг із вивезення побутових відходів.
Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 27.02.2018  № 58 "Про коригування діючого тарифу на послуги з вивезення твердих побутових відходів" затверджені такі тарифи на послуги, які введено в дію з 01.04.2018: 
- для населення з домогосподарства 57,47 грн на місяць; 
- для одного мешканця багатоквартирних будинків 16,36 грн на місяць; 
- для бюджетних установ 133,94 грн за 1 кв. м; 
- для інших споживачів 154,94 грн за 1 кв. м.
Із розрахунку тарифів, наданого на затвердження до органу місцевого самоврядування, вбачається, що при розрахунку тарифу на одне домогосподарство позивачем враховувалося середньостатистична кількість жителів в одному домогосподарстві - 3,5 особи.
Отже, позивачем надано на затвердження до Коломийської міської ради єдиний тариф для домогосподарств у розмірі 57,47 грн.
Споживачі, які є мешканцями домогосподарств, де зареєстровано/проживає одна, дві або три особи, оплачували послуги за економічно необґрунтованим тарифом.
Разом з цим, листом від 10.08.2018 № 164  Товариство повідомило про здійснення розрахунку тарифу з вивезення побутових відходів на одного мешканця домогосподарства та про надсилання розрахунків на затвердження до Коломийської міської ради.
Листом від 10.09.2018 № 175 Товариство подало на затвердження до органу місцевого самоврядування розрахунки витрат на надання послуг із вивезення побутових відходів.
Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 25.09.2018 № 215   "Про зміну діючого тарифу на послуги з вивезення твердих побутових відходів" були встановлені тарифи, які введено в дію з 01.11.2018  та діяли по 31.05.2019, а саме: тариф для одного мешканця в будинках приватного сектору (без надання контейнеру) 17,22 грн на місяць; для населення з домогосподарства (з наданням контейнеру ємністю 120 л) 74,63 грн на місяць; для бюджетних установ за 1 кв. м 144,61 грн; для інших юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 158,63 грн за 1 кв. м.
АМК було встановлено, що розрахована позивачем річна норма побутових відходів, яка становить 6,24 куб. м, є у 4,3 рази вищою, ніж річна норма надання послуг з вивезення ТПВ яку було зобов`язане застосовувати підприємство відповідно до вимог Правил надання послуг з вивезення побутових відходів.
У період з 01.11.2018 по 31.05.2019  застосування при розрахунку тарифу на послуги з вивезення ТПВ для населення з домогосподарства завищених норм утворення побутових відходів призвело до застосування позивачем завищених тарифів на послуги з вивезення побутових відходів для населення з домогосподарств та ущемлення інтересів споживачів у межах міста Коломия Івано-Франківської області.
07.12.2018 Товариство повідомило відповідача про те, що станом на 01.12.2018 кількість домогосподарств, яким надаються послуги, кількість укладених договорів на послуги та кількість домогосподарств, які використовують контейнери ємністю 120 та 240 л, становить 3793 шт. 
Листом від 15.07.2019 № 83  Товариство повідомило відповідача про те, що споживачі приватного сектору не зверталися за переукладенням договорів з урахуванням фактично проживаючих осіб. 
Також листом  від 04.02.2020 № 1 позивач повідомив, що за тарифом 17,22 грн на місяць за період з 01.11.2018 по 31.12.2019 нарахування не проводилось, оскільки не було укладено угод.
Дії Товариства, які полягають у застосуванні у період з 01.04.2018  по 31.10.2018  тарифів на послуги з вивезення ТПВ для населення з домогосподарства без врахування фактичної кількості зареєстрованих/проживаючих осіб та застосуванні у період з 01.11.2018 по 31.05.2019 тарифів на послуги з вивезення ТПВ для населення з домогосподарства з урахуванням завищених норм утворення побутових відходів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.
Стосовно нарахованого АМК та накладеного на позивача штрафу суди зазначили про те, що відповідно до частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 2 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. 
Відповідно до форми № 2-м "Звіт про фінансові результати" дохід Товариства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік становив 17 284,00 грн.
Вбачається, що розмір штрафу, нарахований АМК, відповідає вимогам законодавства про захист економічної конкуренції, а рішення про накладення штрафу прийнято в межах його повноважень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків апеляційного господарського суду
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним Рішення АМК.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" АМК є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Згідно з приписами статті 3 названого Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Як унормовано пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.
Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він (суб`єкт господарювання) не доведе, що зазнає значної конкуренції.
Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.
Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на АМК або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.
Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.
Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, зокрема Методики. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.
Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що бар`єрами вступу на ринок надання послуг з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області є, зокрема: адміністративні обмеження, пов`язані з необхідністю визначення виконавцем послуг із вивезення побутових відходів на певній території населеного пункту, який проводиться один раз на 5 років.
Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 23.06.2015  № 155 "Про затвердження Протоколу конкурсної комісії щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів" Товариство визначено переможцем конкурсу. 
Таким чином, Товариство є єдиним суб`єктом господарювання, який на законних підставах надавав послуги з вивезення ТПВ у межах міста Коломия Івано-Франківської області, та у період з 30.06.2015 по 31.05.2019 воно займало монопольне (домінуюче) становище. 
Судами попередніх інстанцій були відхилені доводи позивача щодо того, що АМК під час розгляду справи порушив норми Методики та статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, доводи скаржника про те, що відповідачем на порушення приписів Методики неправильно встановлено частку на відповідному ринку та не доведено наявності структурних ознак монопольного (домінуючого) становища Товариства, з вищенаведених мотивів Касаційний господарський суд відхиляє.
Разом з тим, судами встановлено, що 20.02.2018 позивач листом № 28 подав на затвердження до органу місцевого самоврядування розрахунки витрат на надання послуг із вивезення побутових відходів які були затверджені рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 27.02.2018  № 58 "Про коригування діючого тарифу на послуги з вивезення твердих побутових відходів" та введено в дію з 01.04.2018 ( для населення з домогосподарства 57,47 грн на місяць; для одного мешканця багатоквартирних будинків 16,36 грн на місяць; для бюджетних установ 133,94 грн за 1 кв. м; для інших споживачів 154,94 грн за 1 кв. м.) Також листом від 10.09.2018 № 175 Товариство подало на затвердження до органу місцевого самоврядування розрахунки витрат на надання послуг із вивезення побутових відходів, які були затверджені рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 25.09.2018 № 215  "Про зміну діючого тарифу на послуги з вивезення твердих побутових відходів" та введено в дію з 01.11.2018.  Зазначені тарифи діяли до 31.05.2019, а саме: тариф для одного мешканця в будинках приватного сектору (без надання контейнеру) 17,22 грн на місяць; для населення з домогосподарства (з наданням контейнеру ємністю 120 л) 74,63 грн на місяць; для бюджетних установ за 1 кв. м 144,61 грн; для інших юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 158,63 грн за 1 кв. м.
Відтак судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  розрахунки витрат на надання послуг із вивезення побутових відходів були затверджені виконавчим комітетом Коломийської міської ради за наслідками розгляду розрахунків витрат на надання послуг із вивезення побутових відходів які були сформовані та подані для затвердження саме Товариством, що, у свою чергу, не звільняє останнє від відповідальності за формування економічно необґрунтованих тарифів на вивезення ТПВ для населення з домогосподарства.
Щодо доводів Товариства про те, що постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 27.03.2019                 № 318 додаток 2 виключено з Правил надання послуг, дана постанова набрала чинності 01.05.2019, а отже, з 01.05.2019 по 31.05.2019 мінімальних норм утворення побутових відходів вже не існувало, Суд зазначає таке.
Договори про надання комунальних послуг, укладені до виключення додатку 2 Правил надання послуг (01.05.2019), у якому визначались норми утворення побутових відходів зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними з урахуванням змін визначених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 27.03.2019  № 318. Тобто до моменту укладення нових договорів про надання послуги з вивезення побутових відходів залишаються чинними договори про надання комунальних послуг, що укладалися з урахуванням тарифів, які перевищували мінімальні норми утворення побутових відходів.
Водночас Суд зазначає, що зміст положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом викладення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 зі справи № 910/800/19).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Отже, обставини щодо неправильного застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права під час касаційного провадження не підтвердилися, оскільки скаржником не враховані фактичні обставини, встановлені у цій справі, які й визначають характер спірних правовідносин, а також матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини. При цьому доводи скаржника зводяться до питання оцінки судами попередніх інстанцій доказів у справі і заперечення скаржниками встановлених судами обставин на підставі оцінених доказів, намагання переоцінити докази, яким надана оцінка судами попередніх інстанцій у справі, без урахування меж розгляду справи касаційним судом, а також предмета і підстав позову у цій справі.
Суд враховує: предмет даного судового спору (визнання недійсним Рішення АМК); компетенцію органів АМК у сфері захисту економічної конкуренції; визначені Законом підстави для можливого задоволення такого позову (стаття 59 Закону № 2210); дослідження судами попередніх інстанцій доводів Відділення із наведенням в оскаржуваних судових рішеннях відповідних висновків та мотивування.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд дійшов висновку про непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України. Водночас за приписами пункту 1частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано. 
Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Верховний Суд з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій  відсутні.
Судові витрати
Понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Товариство, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення. 
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аве Івано-Франківськ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 зі справи   № 910/8212/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              І. Булгакова

Суддя                                                                                          Б. Львов 

Суддя                                                                                          В. Селіваненко