ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 липня 2022 року 	м.Суми	

Справа №585/254/22 
Номер провадження 22-ц/816/535/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,
треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Юрій Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Менька Дмитра Дмитровича на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2022 року в складі судді Шульги В.О., постановлену в м. Ромни,

                                                        В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2022 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Менько Д.Д. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Юрій Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 68043337 з примусового виконання виконавчого напису № 14716, виданого 04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., яким пропонується стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла за кредитним договором 94535986000 від 15 червня 2018 року в розмірі 83 669,91 грн.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2022 року заяву представника позивача – адвоката Менька Д.Д. про забезпечення позову повернуто адвокату Меньку Д.Д., у зв`язку з несплатою судового збору.
Вважаючи, що у даній категорії справ судовий збір за подання заяви про забезпечення позову не сплачується, 07 лютого 2022 року адвокат Менько Д.Д., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 знову подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій детально аргументував свою позицію щодо наявності правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2022 року заяву представника позивача – адвоката Менька Д.Д. про забезпечення позову повернуто адвокату Меньку Д.Д., у зв`язку з несплатою судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Менько Д.Д., посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній справі ОСОБА_2 , будучи споживачем фінансових послуг на підставі укладеного кредитного договору, звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, а тому вона звільняється від сплати судового збору не тільки при пред`явленні позову, а й при поданні заяви про забезпечення такого позову.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову з причин несплати судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення заяви представника позивача про забезпечення позову (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.
Повертаючи заяву представника позивача – адвоката Менька Д.Д. про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки за подання заяви до суду не сплачено судовий збір.
Однак із таким висновком погодитися не можна.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ, у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів» . Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції при пред`явленні позову, що пов`язаний з порушенням прав споживача, але й при поданні заяв про забезпечення доказів або забезпечення такого позову.
Зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також інші вимоги до неї визначені статтею 151 ЦПК України.
Згідно із положеннями частини першої даної статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.
При цьому порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульований статтею 153 ЦПК України, зокрема частиною 10 якої визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції формалізовано підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам статті 151 ЦПК України, не з`ясував характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, які заявлено позивачем, не звернув увагу на те, що заявник звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог закону.
За таких обставин вказана заява про забезпечення позову могла бути вирішена по суті без застосування наслідків, передбачених частиною десятою статті 153 ЦПК України, оскільки заява не містила недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення заяви про забезпечення позову представнику позивача є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 379, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Менька Дмитра Дмитровича задовольнити.
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Роменського міськрайонного суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   Т. А. Левченко