УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 337/2101/19
провадження № 51-1921ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком цього ж суду від 02 березня 2018 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
На адресу Верховного Суду від засудженого ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, в якій він зазначає, крім іншого, про те, що доповнює скаргу свого захисника, однак по суті надісланий засудженим документ є повноцінною касаційною скаргою, яку суд касаційної інстанції відповідно до процесуального закону перевіряє на відповідність вимогам ст. 427 КПК України.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується 
з вищевказаним вироком суду першої інстанції від 22 грудня 2021 року та порушує питання про його перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, та її думка з приводу участі 
у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання 
про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй скарзі, посилаючись 
на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави 
для скасування оскарженого вироку місцевого суду, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень статей 412, 413 КПК України 
не наводить.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу 
статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений, вказуючи на незаконність оскаржуваного вироку 
з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання, при цьому 
не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення 
ст. 414 КПК України.
Також, як убачається матеріалів провадження за касаційною скаргою, вирок суду щодо ОСОБА_4 ухвалою апеляційного суду було залишено без зміни, однак засуджений не зазначає у скарзі, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість цієї ухвали з урахуванням підстав, передбачених ч. 1 
ст. 438 КПК України, для її скасування чи зміни. 
Крім цього, вимоги засудженого лише про скасування вироку суду першої інстанції 
є неповними та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги. 
До того ж скаржник у прохальній частині скарги не зазначає, що суд касаційної інстанції має зробити з постановленою щодо нього ухвалою апеляційного суду 
за наслідками розгляду його касаційної скарги.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Окрім вказаного, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги 
взагалі не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу  буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                         ОСОБА_3