УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2022 року
м. Київ
справа № 524/5910/21
провадження № 51-1355 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 ,
 
встановив:
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 січня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Цивільні позови ОСОБА_6 , ОСОБА_4 залишено без розгляду. Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року представнику потерпілої ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_7 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від              14 січня 2022 року та повернуто йому апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
 
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 , посилаючись, зокрема, на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що її представник не був присутній під час проголошення вироку суду першої інстанції 14 січня 2022 року, копію вказаного вироку отримав 17 січня 2022 року, а відтак не зміг подати апеляційну скаргу у визначений законом строк. 
 
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі потерпілої та додану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
За приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
При цьому статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Доводи потерпілої про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про поновлення строку апеляційного оскарження є безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
 
Зазначених вимог закону апеляційний суд дотримався.
 
Як вбачається з оскарженого судового рішення, представник потерпілої ОСОБА_7 , не погоджуючись з постановленим стосовно ОСОБА_5 вироком місцевого суду від 14 січня 2022 року, поза межами строку на апеляційне оскарження (16 лютого 2022 року) подав апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
 
В обґрунтування свого клопотання адвокат  вказував, що причиною пропуску вказаного строку слугувало те, що він не був присутній під час проголошення вироку суду першої інстанції 14 січня 2022 року, а його копію отримав лише 17 січня 2022 року.
 
За наслідками розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 24 березня 2022 року відмовив у його задоволенні та повернув адвокату ОСОБА_7 апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
 
Приймаючи вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що представник потерпілої ОСОБА_7 брав участь у судовому засіданні першої інстанції 13 січня 2022 року, під час якого виступив в судових дебатах, після чого суд видалився до нарадчої кімнати зазначивши при цьому дату та час виходу з неї. На проголошення вироку суду 14 січня 2022 року, будучи обізнаним про його дату і час, представник потерпілої не з`явився, а копію вказаного вироку отримав 17 січня 2022 року про що наявна відповідна розписка в матеріалах кримінального провадження. Попри це,  апеляційну скаргу адвокат подав тільки 16 лютого 2022 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження.
 
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначене адвокатом обґрунтування причин пропуску цього строку, є явно недостатнім для того, щоб суд апеляційної інстанції міг визнати ці причини поважними та такими, що об`єктивно зумовили затримку  подання ОСОБА_7 апеляційної скарги на вирок місцевого суду, особливо з огляду на те, що він мав 28 днів для належної реалізації свого права на оскарження вирокуАвтозаводського районного суду м. Кременчука від 14 січня 2022 року.
 
Крім того, правило початку перебігу строку «з дня отримання копії судового рішення», не поширюється на оскарження вироків суду першої інстанції, які постановлені за викликом особи, але без її участі. У таких випадках діє загальний порядок обчислення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, визначений ч. 2 ст. 395 КПК України.
 
З таким рішенням погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
 
Відмовляючи захиснику у поновленні строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції та  повертаючи його апеляційну скаргу, суд належним чином проаналізував зазначені у скарзі доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Висновки суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону  з огляду на наступне.
 
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
 
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України  містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
 
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені адвокатом ОСОБА_7 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження та вчасно подати апеляційну скаргу. 
 
Отже, рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги представника потерпілої відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги потерпілої.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд         
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3