Справа № 461/9575/20                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/471/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       19 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар судового засідання - Матяш С.І.,
з участю – представника апелянта Бойчук Ю.Р., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Бельського Р.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Львівська міська рада про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 вартість будівельних робіт разом із вартістю витрачених будівельних матеріалів, проведених при забудові об`єму горища мандсардного поверху над квартирою АДРЕСА_1 , що становить 389 499,00 грн,тобто по 185 750,00 грн з кожного.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Розпорядженням голови Галицької РА ЛМР № 931 від 28 вересня 1999 року «Про технічну можливість розширення квартири АДРЕСА_2 » йому було надано дозвіл на надбудову за рахунок площі горища над його квартирою. Крім того, йому було дозволено провести розширення квартири АДРЕСА_2 за рахунок площі горища, з влаштуванням квартири в двох рівнях, згідно з поданими проектними пропозиціями та провести надбудову над квартирою АДРЕСА_3 та суміжною квартирою АДРЕСА_4 . З часу видачі вказаного розпорядження ОСОБА_1 за свій рахунок здійснив ремонт та надбудову площі горища над квартирами АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3 помер. Квартиру шляхом оформлення Договору купівлі-продажу придбала ОСОБА_2 . У подальшому, розпорядженням Галицької РА ЛМР № 554 від 21 серпня 2009 року «Про розгляд протесту прокурора Галицького району м. Львова від 26 червня 2009 року № 195» скасовано розпорядження голови Галицької РА ЛМР № 491 від 05 травня 2000 року «Про розгляд заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ». Вважає, що непослідовними діями Галицької РА ЛМР, яка надала йому дозвіл на надбудову, а в подальшому такий скасувала, йому завдано майнову шкоду у вигляді витрат, які він поніс при виконанні вищевказаних робіт. Вимоги до ОСОБА_2 позивач обґрунтовує тим, що, на його думку, незаконними діями ОСОБА_2 ввела в оману посадовців Галицької РА ЛМР, які, як наслідок, своїми непослідовними діями завдали йому шкоду у вигляді витрат, які він поніс.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 185750,00 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржила Галицька районна адміністрація Львівської міської ради.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР № 931 від 28 вересня 1999 року «Про технічну можливість розширення квартири АДРЕСА_2 » є чинне. На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 , отримав дозвіл на виконання будівельних робіт № 1/291/-09 від 27 березня 2009 року (перереєстрація дозволу № 206/03 від 20 червня 2003 року) та виконував роботи щодо реконструкції горища над своєю квартирою АДРЕСА_3 . У висновку експерта зазначено, що «Експертом квартира АДРЕСА_2 на момент проведення будівельних робіт (реконструкції) не оглядались і встановити, коли виконувались будівельні роботи по реконструкції квартир АДРЕСА_3 , об`єми виконаних будівельних робіт, не надається можливим. Встановити об`єми робіт по зведенню і підключенню електропроводки, водопостачання, опалення, каналізації, інтернета, кабельного телебачення і змонтованого люку з коридору квартири АДРЕСА_3 не надається можливим». Висновок експерта № 016/20 від 10 серпня 2020 року не підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно провів зазначені будівельні роботи на горищі над квартирою АДРЕСА_4 , а лише встановлює вартість ремонтно-будівельних робіт та матеріалів, якщо б такі роботи були здійснені. Усі ремонтні роботи на горищі будинку, зокрема влаштування двох кімнат, кухні, туалету, сходового маршу для доступу на мансардний поверх, заведення і підключення усіх життєво необхідні комунікації - електричної проводки, водопостачання, опалення, каналізації, інтернету, кабельного телебачення було здійснено в межах квартири АДРЕСА_3 , яка належить позивачу і на що у нього був дозвіл. Вважають, що стягнення з Галицької районної адміністрації ЛМР коштів за розширення ОСОБА_1 власної квартири за рахунок горища є нелогічним та абсурдним, оскільки саме за погодженням цих дій ОСОБА_1 і звертався у районну адміністрацію. Звертають увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди лише у 2019 році, проте про розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР № 554 від 21 серпня 2009 року «Про розгляд протесту прокурора Галицького району м. Львова від 26 червня 2009 року №195», на яке посилається, дізнався у 2009 році, і скористався правом на його оскарження, що підтверджується судовими рішеннями, що долучені до матеріалів справи. Окрім цього, зазначають, що ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог судами усіх інстанцій. Зазначають, що у період з 2009 року до 2019 року позивачем жодного разу не порушувалось питання про відшкодування матеріальної шкоди.
Просять рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В березні 2022 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому з посиланням на законність оскаржуваного рішення та доведеність позовних вимог, міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року - без змін.
В судове засідання з`явилися представник апелянта Бойчук Ю.Р., позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Бельський Р.Л.
18 травня 2022 року від представника позивача - адвоката Яцишина А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Таке мотивовано тим, що останній за Дорученням Львівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 15 квітня 2022 року № 219 призначений адвокатом позивача Забавського І.С. Оскільки він, як представник позивача не знайомий в повній мірі з матеріалами справи, не зможе належно та якісно здійснювати надання правової допомоги, просить надати можливість ознайомитися з матеріалами цивільної справи, розгляд справи відкласти на іншу дату.
Заслухавши думку учасників справи, які з`явилися в судове засідання, зокрема, позивача ОСОБА_1 , який повідомив суду, що його інтереси в судовому засіданні представляє адвокат Бельський Р.Л., відповідно до Договору № 1 про представництво інтересів по цивільній справі від 30 березня 2022 року, відтак відсутня потреба в наданні послуг адвокатом Яцишин А.В. та участі його в судовому засіданні 19 травня 2022 року при розгляді даної цивільної справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Яцишина А.В. про відкладення розгляду справи, слід відмовити.
При цьому, колегія суддів враховує положення пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», згідно з якими надання безоплатної вторинної правової допомоги припиняється за рішенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у разі, якщо особа користується захистом іншого захисника або залучила іншого представника у справі, за якою їй призначено захисника чи представника відповідно до цього Закону
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позовів, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно пунктів 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає частково.
Встановлено, що позивач у 2019 році звернувся з позовом до Галицької районної адміністрації        Львівської міської ради про стягнення майнової шкоди (матеріальних збитків) в розмірі 150 000,00 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року у справі № 461/7995/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, позов задоволено. Стягнуто з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 150 000,00 грн. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року відмовлено Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, про відшкодування збитків.
Відповідно до приписів частини п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 265/6121/18 (провадження № 61-8251св19) зроблено висновок, що «у пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. Наявність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
Враховуючи фактичні обставини цієї справи, а також підстави та предмет заявленого позову, відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі. Відтак, суду першої інстанції слід було ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо цього відповідача.
З матеріалів справи убачається, що до ухвалення судового рішення у справі, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 187).
Оскільки правовідносини, із яких виник спір, не допускають правонаступництво, місцевий суд зобов`язаний був постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (частин третя статті 377 ЦПК України)
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 слід скасувати, провадження у справі в частині вирішення цих вимог -закрити.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради.
Відповідно до Висновку експерта № 016/20 від 10 серпня 2020 року вартість будівельних робіт (разом із вартістю витрачених будівельних матеріалів), проведених при забудові площі горища мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_4 на підставі розпорядження голови Галицької РА ЛМР № 491 від 05.05.2000 р. по АДРЕСА_5 по об`ємах розрахованих згідно Робочого проекту станом на сьогоднішній день становить 521,499 грн. (п`ятсот двадцять одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять грн.).
Вартість будівельних робіт (разом із вартістю витрачених будівельних матеріалів), проведених при забудові площі горища мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_4 на підставі розпорядження голови Галицької РА ЛМР № 491 від 05.05.2000р. по АДРЕСА_5 по об`ємах розрахованих згідно Робочого проекту станом на 01.01.2009 рік становить 153 835 грн. (сто п`ятдесят три тисячі вісімсот тридцять п`ять грн.).
Згідно з положеннями частини першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до положено статті 1192 ЦК України (в редакції чинній на момент заподіяння позивачку збитків) з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи убачається, що пред`являючи позов, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь завдані збитки, а саме реальні збитки, тобто кошти, які витрачені ним на проведену реконструкцію квартири, котра була закінчена в 2009 році. Відтак, відшкодуванню підлягають заподіянні збитки станом саме на цей момент.
Обставини щодо їх заподіяння саме відповідачем Галицькою РА ЛМР, останньою не спростовано.
Оскільки рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року стягнуто з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 150 000,00 грн, згідно Висновку експерта № 016/20 від 10 серпня 2020 року вартість будівельних робіт станом на 01 січня 2009 рік становить 153 835 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю, а саме 3 835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн. (153 835,00-150000,00). 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування збитків слід відмовити.
Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.
За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зідно частини другої статті 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 слід скасувати, провадження у справі в частині вирішення цих вимог -закрити.
Оскільки висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради лише частково відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, то в цій частині таке слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову щодо належного відповідача.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
З врахуванням вищенаведеного, слід стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь державного бюджету 38 (тридцять вісім) грн 30 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору компенсувати Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 3 815 (три тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн. 53 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 377, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 3 835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн. 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування збитків – відмовити.
Провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків – закрити.
Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь державного бюджету 38 (тридцять вісім) грн 30 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Компенсувати Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 3 815 (три тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн 53 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 травня 2022.

Головуючий                                                        С.М. Копняк

Судді:                                                                С.М. Бойко

                                                                       А.В. Ніткевич