ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/13208/21 пров. № А/857/5305/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                          Хобор Р.Б.,
суддів                                                                               Улицького В.З., Шавеля Р.М.
                     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року, ухвалене суддею Мартинюком В.Я. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/13208/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, приватного нотаріуса Сворець Руслани Омелянівни, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про повернення помилково сплачених коштів, 

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд зобов`язати відповідача сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про повернення суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу житла у розмірі 26323 грн. 00 коп. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав відповідачу всі документи, які визначені пунктом 15-2 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740, для підтвердження факту звільнення позивача від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу житла. 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає те, що подав відповідачу усі необхідні документи для підтвердження факту звільнення позивача від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу житла, однак, відповідач безпідставно відмовив у поверненні сплаченого збору. 
Суд першої інстанції, на думку відповідача, на ці обставини належної уваги на звернув, внаслідок чого прийняв неправильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 30.06.2021 року позивач придбав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач, з операції купівлі – продажу житла, сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 26323 грн. 00 коп.
16.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повернення йому помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу житла, оскільки квартиру позивач купив вперше.
Листом від 20.07.2021 року відповідач повідомив позивача про те, що долучені до заяви документи не підтверджують факту придбання житла вперше, тому немає підстав для формування подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року № 400/97-ВР визначено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування платники збору, зокрема, фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, сплачують до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою № 1740 від 03.11.1998 року, Кабінет Міністрів України затвердив Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (далі - Порядок № 1740).
Відповідно до пункту 15-2 Порядку № 1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:
б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);
г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Згідно з пунктом 15-3 Порядку № 1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Вказані у підпункті «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 документи, позивач, при державній реєстрації об`єкта нерухомого майна, не подав, внаслідок чого сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу.
Апеляційний суд встановив те, що 16.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повернення йому помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі – продажу нерухомого майна до якої долучив: копію паспорта громадянина України та індивідуальний податковий номер; копію квитанції; копію договору купівлі-продажу квартири; копію довідки про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).
Відповідач стверджує, що надані позивачем документи не свідчать про факт придбання позивачем житла вперше.
Дослідивши зміст наданих позивачем документів, у взаємозв`язку із нормою підпункту «б» пункту 15-2 Порядку № 1740, апеляційний суд встановив те, що позивач подав відповідачу усі передбачені цією нормою документи. При цьому, інформацією, яка зазначена у цих документах підтверджується той факт, що позивач придбав житло вперше.
Отже, позивач, на думку апеляційного суду, помилково сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу житла, оскільки, звільнений від його сплати, а тому позивач вправі його повернути.
Підпунктом 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, передбачено, що казначейство України здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету.
Згідно з пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Мінфіну від 03.09.2013 року №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.
Постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за №988/18283, затверджено Порядок ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, відповідно до пункту 7.2 якого визначено, що суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.
Апеляційний суд встановив те, що позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача, однак відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача про повернення помилкового сплаченого збору, тому подання відповідної форми до Казначейства не здійснювалось.
Зважаючи на те, що, за результатами розгляду цієї справи, апеляційний суд встановив, що позивач придбав житло вперше, а відповідач безпідставно відмовив йому у поверненні сплаченого за придбання житла збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, то у відповідача є відповідний обов`язок розглянути заяву позивача і сформувати подання про повернення помилково сплаченого за збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання житла.
Оскільки позивач безпідставно сплатив 26323 грн. 00 коп. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, то відповідач має обов`язок сформувати подання до органу державного казначейства  про повернення позивачу 26323 грн. 00 коп.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити.
Водночас суд першої інстанції необґрунтовано стверджував, що документи, які надав позивач є неповними і не містять інформації про факт придбання житла вперше, тому зробив невірний висновок про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги підставними та  такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив те, що за подання позову позивач сплатив 908 грн., а за подання апеляційної скарги 1362 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2270 грн. необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року в справі № 380/13208/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу житла у сумі 26323,00 грн. (двадцять шість тисяч триста двадцять три гривні 00 копійок).
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області судовий збір в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 30.06.2022 року