ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6928/21                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Гайдаш В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Мельничука В.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Жашківський районний центр комплектування та соціальної підтримки, громадська організація «Спілка учасників АТО Жашківщини» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого;
-          зобов`язати відповідача надати позивачу статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив у наданні статусу члена сім`ї загиблого, оскільки чоловік позивача загинув у 2016 році в АТО під час виконання обов`язків військової служби, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що рішенням комісії з питань пов`язаних із встановленням статусу особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (протокол №6 від 02.04.2021) правомірно відмовлено у наданні позивачу статусу члена сім`ї загиблого, оскільки відповідно до витягу з протоколу засідання ВЛК Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.10.2016 №322 зазначено, що поранення чоловіка позивача отримане у результаті нещасного випадку та причина смерті, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби, тобто не зазначено про те, що поранення одержане під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовну у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що смерть її чоловіка пов`язана із захистом Батьківщини, і сталася при безпосередньому виконанні службових обов`язків, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до копії свідоцтва про одруження від 27.12.1999, позивач починаючи з 04.12.1998 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .
Чоловік позивачки ОСОБА_2 у період з 29.11.2015 по 29.07.2016 брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2016 №3335д.
Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2 помер.
Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.10.2016 №322: «Вогнепальне поранення голови з пошкодженням кісток черепа та головного мозку», - отримане 28.07.2016 військовослужбовцем, рядовим ОСОБА_2 , 1973 року народження під час військової служби. Поранення отримане в результаті нещасного випадку та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
05.03.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання їй статусу члена сім`ї загиблого.
Рішенням комісії з питань пов`язаних із встановленням статусу особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (протокол №6 від 02.04.2021) відмовлено позивачці у наданні статусу члена сім`ї загиблого, оскільки відповідно до витягу з протоколу засідання ВЛК Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.10.2016 №322 зазначено, що поранення чоловіка позивача отримане у результаті нещасного випадку та причина смерті, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби, тобто не зазначено про те, що поранення одержане під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків).
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з відповідним адміністративним.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що поранення чоловіка позивачки отримане у результаті нещасного випадку та причина смерті, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби, що у відповідності до вимог п. «в» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 вважається таким, що одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення, тому на позивача не розповсюджується положення ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За приписами статті 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-рп/2004 за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (частина перша статті 4). Розділ II цього Закону визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Так, за даними лікарського свідоцтва про смерть № 147 від 29.07.2016 «Вогнепальне поранення голови» одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби.
Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 21.10.2016 №322: «Вогнепальне поранення голови з пошкодженням кісток черепа та головного мозку», - отримане 28.07.2016 військовослужбовцем, рядовим ОСОБА_2 , 1973 року народження під час військової служби. Поранення отримане в результаті нещасного випадку та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
За змістом пункту 1 статті 10 Закону чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 - чоловік позивачки, помер внаслідок поранення, одержаного під час виконання обов`язків військової служби.
Довідкою Військової частини – польова пошта НОМЕР_1 від 14.09.2016 № 3335д підтверджено факт того, що сержант ОСОБА_2 в період з 29.11.2015 по 29.07.2016 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994  № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Абзацом 2 пункту 7 цього Положення передбачено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.
Таким чином, чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на членів сім`ї військовослужбовців, які загинули внаслідок поранення, одержаного під час виконання обов`язків військової служби.
В силу пункту 1 статті 10 Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, серед іншого, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
Відповідно до пункту 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
Згідно із п.п. «а» - «в» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова «Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, щодо відсутності законних підстав для застосування в межах спірних правовідносин ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з огляду на те, протоколом ВЛК було визначено причинний зв`язок поранення, що призвело до смерті ОСОБА_2 відповідно до п.п. «в» п.21.5 гл.21 розділу ІІ Положення № 402, а саме - «поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, та, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно не пов`язане з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення, з огляду на те, що, як вказувалось вище, довідкою Військової частини – польова пошта НОМЕР_1 від 14.09.2016 № 3335д підтверджено факт того, що сержант ОСОБА_2 в період з 29.11.2015 по 29.07.2016 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, отже ОСОБА_2 , як це передбачено п.1 ч.1 ст. 10 Закону N 3551-XII загинув (пропав безвісти) або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини. 
Доказів пов`язаності події загибелі чоловіка позивачки із вчиненням кримінального правопорушення, скоєнням адміністративного делікту чи дисциплінарного проступку, настання події загибелі виключно у наслідок знаходження особи у стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, самогубства чи самонівечіння матеріали справи не містять.
Посилання відповідача, що поранення, що призвело до смерті ОСОБА_2 є нещасним випадком, колегія суддів відхиляє, оскільки Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить жодного застереження стосовно ненадання такого статусу членам родини військовослужбовця у разі загибелі військовослужбовця в результаті нещасного випадку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_2 , перебуваючи у місці дислокації військової частини пп НОМЕР_1 , виконував обов`язків військової служби, з огляду на що на позивачку, як дружину останнього, поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку щодо протиправності дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого.
Разом із тим, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого» колегія суддів зазначає наступне.
У контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд.
Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Вирішуючи публічно-правовий спір у межах спірних правовідносин, адміністративний суд перевіряє оскаржуване рішення відповідача на предмет його відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а у разі встановлення протиправності такого рішення, з метою ефективного захисту прав або законних інтересів фізичних осіб, юридичних осіб зобов`язує відповідача вчинити дії, які випливають з імперативних правових норм, що регулюють спірні правовідносини.
Колегія суддів дійшла до висновку, що ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання позивачу статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і видачу посвідчення «Члена сім`ї загиблого», врахувавши при цьому висновки викладенні у судовому рішенні.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року – скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого.
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і видачу посвідчення «Члена сім`ї загиблого», врахувавши при цьому висновки викладенні у судовому рішенні.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 10.05.2022.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              В.П. Мельничук