П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/9698/21	

Категорія: 106030000          Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 09.12.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі – Спеціалізована прокуратура) про:
-          визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури, яка полягає у незастосуванні Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі – Порядок №100), при обчисленні ОСОБА_1 грошової компенсації за 248 днів невикористаної відпустки;
-          зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок, нарахування та виплату звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсації за невикористанні дні відпуски у кількості 248 діб, з урахуванням вимог Порядку №100 – з урахуванням раніше виплачених сум;
-          стягнення із Спеціалізованої прокуратури на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні відпуски в розмірі 49 840,60 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що компенсація за невикористані календарні дні відпустки позивачу повинна була визначатися з застосуванням вимог Порядку №100, а відповідач розрахунок суми за невикористанні відпустки здійснював у відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Так, виплати проведені з позивачем при звільненні, були здійснені з дотриманням чинного законодавства і проведені у повному обсязі, отже підстави для виплати компенсації позивачу за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби відсутні.
Тоді як позивач прийшов до хибного переконання про необхідність застосування вимог положення Порядку №100 під час обрахунку компенсації за невикористані дні відпусток.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури, які полягають у застосуванні Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року при обчисленні ОСОБА_1 грошової компенсації за 248 днів невикористаної відпустки.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 248 діб, з урахуванням вимог Порядку №100, та з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі Спеціалізованої прокуратури ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги Спеціалізована прокуратура зазначає, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з державними органами, підприємствами, установами, організаціями, державними та комунальними навчальними закладами, до яких вони були відряджені, а проходять військову службу на посадах в цих органах, установах, організаціях та навчальних закладах. Таким чином, правовідносини з приводу проходження військової служби не є трудовими правовідносинами та дія норм КЗпП України, які визначають процедуру і гарантії працівників при їх звільненні, не поширюються на військовослужбовців. Отже, всі нарахування військовослужбовцям, у тому числі й компенсація за невикористані дні відпусток, обчислюються виходячи із грошового забезпечення того місяця у якому вони виплачуються.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду першої інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Спеціалізованої прокуратури, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Позивач у період з квітня 2003 року по 10 вересня 2020 року проходив службу в органах прокуратури на різних посадах.
Згідно з наказом Військової прокуратури об`єднаних сил №571к від 10 вересня 2020 року позивача звільнено з військової служби у запас на підставі п “г” п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з скороченням штатів, або проведенням організаційних заходів), з 10 вересня 2020 року позивача звільнено посади заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні (з покладанням обов`язків забезпечення повноважень прокурора у провадженнях за фактами безповоротних втрат військовослужбовців у небойовій обстановці) управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному проваджені та при проведенні оперативно-розшукової діяльності військової прокуратури об`єднаних сил. Цього ж дня позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.
Цим же наказом доручено відділу фінансування та бухгалтерського обліку провести з позивачем повний розрахунок відповідно до чинного законодавства.
Листом від 01 жовтня 2021 року за №14/332вих-21 відповідач повідомив позивача, зокрема, про те, що розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки розрахунок суми за невикористанні відпустки здійснював у відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року (далі – Порядок №260).
Згідно з довідкою про нараховані та виплачені компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної, додаткової відпустки при звільненні ОСОБА_1 від 10 вересня 2020 року позивачу виплачено: компенсацію за невикористану відпустку за 248 календарні дні 323 776,40 грн. після сплати податку на доходи фізичних осіб.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи Постанови №100.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що компенсація за невикористані календарні дні відпусток повинна визначатися із розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 12 місяців, з урахуванням всіх надбавок і доплат, що передували звільненню позивача з органів прокуратури.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.2, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, які регулюють спірні правовідносини.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно п.2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно п.5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п.8 вказаного Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно абз.2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі – Порядок №260), середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Тобто, положеннями Порядку №260 не встановлено, зокрема, обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення, середньомісячний розмір грошового забезпечення або грошове забезпечення за не повний місяць у разі звільнення, а лише дані, які підлягають врахуванню при їх обчисленні (стаж, набавки, посада тощо).
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи Порядку №100.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 липня 2022 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.