ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 травня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/2255/18	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, 
секретар судового засідання -  І.М. Станкова,
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Н.Ю. Прокопишин
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2021 (суддя Щавинська Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 13.12.2021)
у справі №916/2255/18
за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго»
про стягнення 746 420, 71 грн.,

В С Т А Н О В И В :
17.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», в якій просило стягнути з відповідача борг у загальній сумі 3 467 656,95 грн., у тому числі: основний борг в сумі 2 114 634,20 грн.; пеню в сумі 857 142,96 грн.; 3% річних в сумі 130 227,70 грн.; інфляційні втрати в сумі 365 652,09 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 16.09.2016 № 3755/1617-ТЕ-23 у частині своєчасної оплати вартості отриманого природного газу за договором.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2019 на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України закрито провадження у справі №916/2255/18 у частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 2 114 634,20 грн. у зв`язку зі сплатою вказаної суми заборгованості.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.02.2019 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» пеню у розмірі 426 111,83 грн., 3% річних у розмірі 129 524,94грн., інфляційні втрати у розмірі 365 652,02 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 20 210,09 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у частині нарахування пені у розмірі 4 919,31 грн. та 3% річних у розмірі 702,76 грн. за період з 28.11.2016 по 30.11.2016 підлягали списанню в силу приписів частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VІІІ. Також, врахувавши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частини першої статті 233 Господарського кодексу України зменшив розмір пені.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2019 змінено в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат і судового збору; стягнуто з Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню в сумі - 287 976,85 грн., 3% річних у сумі - 92 791,84 грн., інфляційні втрати в сумі - 365 652,02 грн. та судовий збір у сумі 11 196,31 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що позивачем при обчисленні пені та 3% річних у період прострочення включено дні, в яких відповідач здійснював часткові оплати, тому, здійснивши власний розрахунок, апеляційний суд встановив, що розмір пені та 3 % річних, які підлягають нарахуванню, у зв`язку з порушенням строків оплати заборгованості за природний газ у період з 30.11.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії») по 31.05.2017 становить 575 953,70 грн. та 92 791,84 грн. відповідно. Водночас, з урахуванням зменшення пені на 50%, її розмір складає                 287 976,85 грн.
При цьому доводи Комунального підприємства «Ізмаїлтеплокомуненерго», викладені в апеляційній скарзі щодо того, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за договором постачання природного газу від 16.09.2016 №3755/1617-ТЕ-23 призвело до зміни визначеного у договорі порядку і строків проведення розрахунків за природний газ, що виключає можливість застосування до нього санкцій та заходів відповідальності, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги, оскільки з розрахунку штрафних санкцій Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вбачається, що позивачем на оплати, що здійснювались відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 № 20, нарахування штрафних санкцій не здійснювалось. 
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18.05.2021 рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2019 з урахуванням постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі №916/2255/18 у частині стягнення пені у розмірі 287 976,85 грн., 3% річних у розмірі 92 791,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 365 652,02 грн. скасовано. Справу № 916/2255/18 у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 04.02.2019 з урахуванням постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі №916/2255/18 залишено без змін.
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з розрахунку штрафних санкцій компанії вбачається, що останньою на оплати, які проводились відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 № 20 нарахування штрафних санкцій не здійснювалось.
Водночас, Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо стягнення пені у розмірі 287 976,85 грн, 3% річних у розмірі                    92 791,84 грн, інфляційних втрат у розмірі 365 652, 02 грн, оскільки підприємство зазначало як у відзиві на позовну заяву (т.1 а.с.63) так і в апеляційний скарзі (т.2 а.с.24) про укладення договорів про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2018 № 33/110 та № 34/110 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 № 110 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевого бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги центрального водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування», внаслідок чого сторони за вказаними договорами змінили первісне зобов`язання про оплату природного газу на умовах договору поставки - новим  зобов`язанням про оплату підприємством на користь компанії обсягів газу за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, припинивши первісне зобов`язання.
Частково скасовуючи попередні судові рішення і направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив про неврахуванням судами попередніх інстанцій приписів частини третьої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, а саме того, що суд повинен надати оцінку як зібраним у справі доказам в цілому (у тому числі, договорам про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2018 № 34/110 та № 33/110), так і кожному доказу, який міститься у матеріалах справи, а отже, за висновком суду касаційної інстанції, судами не було виконано вимоги норм процесуального права у вирішенні відповідного спору.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд вказав про передчасність формування висновку стосовно доказового значення, зокрема, щодо розміру задоволених позовних вимог про стягнення пені у розмірі 287 976,85 грн., 3% річних у розмірі 92 791,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 365 652,02 грн., у контексті спірних правовідносин.
Відтак предметом розгляду в даному випадку є стягнення пені у розмірі                    287 976,85 грн., 3% річних в сумі 92 791,84 грн., інфляційних втрат в сумі                       365 652, 02 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, пославшись на статтю 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII, та правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм закону № 1730-VIII, дійшов висновку, що нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні витрати, що є предметом розгляду справи у розмірах, визначених відповідно до постанови Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 916/2255/18, підлягають списанню на підставі зазначеної статті закону, приписи якої є нормами прямої дії, застосування яких не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. При цьому з огляду на зміст статті 3 вказаного Закону у чинній редакції, місцевий господарський суд не прийняв до уваги доводи позивача про необхідність включення відповідача з метою застосування відповідної процедури до реєстру, в якому буде міститись інформація щодо кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог зазначеного закону.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 287 976,85 грн., 3% річних у розмірі 92 791,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 365 652,02 грн.
В апеляційній скарзі скаржник послався на порушення судом норм процесуального права, а саме, вимог статей 7, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в оскаржуваному рішенні Господарським судом Одеської області не враховано аргументів та доказів позивача, не зазначено мотивів такого неврахування.
На переконання скаржника, неправильне застосування норм матеріального права полягає у:
а)неправильному тлумаченні частини першої статті 3, частини першої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII від 03.11.2016 в редакції Закону України № 1639-IX від 14.07.2021;
б)незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме: частини другої статті 3 Закону України № 1730-VIII в редакції Закону України № 1639-IX та пункту 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, та користування зазначеним реєстром, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник послався на те, що Закон №1730-VIII від 03.11.2016 в редакції Закону України № 1639-IX від 14.07.2021 імперативно визначає, що списання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ є складовою процедури врегулювання заборгованості (абзац 10 частини першої статті першої Закону №1730-VIII), для участі в якій підприємствам та організаціям необхідно бути включеними до реєстру (абзац 13 частини першої статті першої Закону № 1730-VIII).
Отже, за висновком апелянта, з огляду на те, що законом не передбачено автоматичного списання нарахованих сум пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних, а відповідач не перебуває у реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, тобто не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1730-VIII, то відсутні підстави для застосування такої процедури до відповідача та списання заборгованості, що є предметом даного спору у відповідності до процедури, передбаченою Законом № 1730-VIII.
Крім того, скаржник зазначив, що оскільки предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм у судових справах, що сформували судову практику Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII, та судових справах, предметом розгляду яких є порядок застосування норм статті 7 Закону № 1730-VIII в редакції Закону № 1639-IX, є різними, правовідносини не є подібними, то застосування правової позиції Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII, що була викладена у численних постановах та полягала у тому, що частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природній газ, є безпідставними.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2021 у справі №916/2255/18 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/2255/18 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
19.01.2022 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/2255/18.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 (головуючий суддя: Л.В. Поліщук, судді: ОСОБА_1, С.В. Таран) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2021 у справі № 916/2255/18, а ухвалою суду від 08.02.2022 розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 01.03.2022 о 10:00 год.
Суддя зі складу колегії суддів, яка не є суддею-доповідачем, ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17.02.2022 №136/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу в.о. голови суду С.І. Колоколова від 18.02.2022 №44-к «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1».
Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України  №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX.
На засіданні 15.03.2022 Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
За вказаних обставин судове засідання у даній справі, призначене на 01.03.2022 о 10:00 год., не відбулось. 
У зв`язку із звільненням судді зі складу колегії суддів ОСОБА_1 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду, 18.03.2022 за розпорядженням керівника апарату суду №336 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2255/18.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/2255/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря,    С.В. Таран.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 прийнято справу №916/2255/18 до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: К.В. Богатиря, С.В. Таран.
Водночас, у зв`язку з загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД «Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.
З урахуванням викладеного, дата судового засідання судом апеляційної інстанції в ухвалі від 21.03.2022 не визначалась.
На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України та продовженням воєнного стану в Україні, наказом голови Південно-західного апеляційного господарського суду №10-ОД від 13.05.2022 «Про особливий режим роботи Південно-західного апеляційного господарського суду» визнано таким, що втратив чинність наказ №6-ОД від 28.02.2022; рекомендовано учасникам судових проваджень розгляд скарг, заяв, клопотань здійснювати дистанційними засобами зв`язку при реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд», на офіційну електронну адресу суду inbox@swag.court.gov.ua, з дотриманням вимог щодо підписання документу електронним цифровим підписом, засобами поштового зв`язку, у тому числі                   АТ «Укрпошта», брати участь у розгляді судових справ дистанційно у режимі відеоконференцзв`язку шляхом подання до суду відповідного клопотання.
Враховуючи викладене, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2021 у справі № 916/2255/18 призначено на 31.05.2022 о 10:30 год. Вказаною ухвалою, серед іншого, запропоновано учасникам справи подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії, використовуючи засоби електронного зв`язку (підсистеми «Електронний суд», офіційної електронної пошти суду), а також скористатись своїм правом та надати до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Також роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
Ухвалами суду апеляційної інстанції від 26.05.2022 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Пронюка Владислава Ярославовича про участь у судовому засіданні, призначеному на 31.05.2022 о 10:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а також задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Прокопишин Наталії Юріївни про участь у цьому ж судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.
В день судового засідання 31.05.2022 представник позивача - адвокат Пронюк Владислав Ярославович мав статус «off-line», на зв`язок в режимі відеоконференції через програму «EasyCon» не вийшов, в телефонному режимі повідомив секретаря судового засідання про те, що не може вийти на зв`язок і не заперечує проти розгляду апеляційної скарги без його участі. Про зазначені обставини секретарем судового засідання 31.05.2022 складено відповідну довідку.
За вказаних обставин в судовому засіданні 31.05.2022 приймала участь в режимі відеоконференції лише представник відповідача Н.Ю. Прокопишин. 
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
16.09.2016 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальником) та Комунальним підприємством «Ізмаїлтеплокомуненерго» (споживачем) укладено договір постачання природного газу №3755/1617-ТЕ-23 (далі - договір), відповідно до пунктів 1.1, 6.1. якого постачальник (позивач) зобов`язується передати у власність споживачу (відповідачу) у 2016-2017 роках природний газ на умовах цього договору. Оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (т.1 а.с.19-27).
Матеріалами справи підтверджено, що сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складала                                   2 114 634,20 грн.(т.1 а.с. 39-41).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2019 на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 2 114 634,20 грн. у зв`язку із сплатою вказаної суми заборгованості та її відсутності станом на 01.02.2019 (т.1 а.с.204-205).
Наявність такої сплати у визначений в ухвалі термін не заперечується жодною із сторін.
Факт порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати та нарахування у зв`язку з цим пені, 3% річних та інфляційних втрат встановлений судом при розгляді справи та сторонами не заперечується.
Підставою для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції стало питання про наявність або відсутність підстав для нарахування на суму основного боргу за поставлений природний газ пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, враховуючи, що відповідач не перебуває у реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
За змістом пункту 1.2. укладеного між сторонами договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Таким чином, відповідач належить до підприємств, на відносини з врегулювання заборгованості яких поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 30.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон № 1730-VIII), зі змінами, що внесені до нього Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-IX (далі Закон № 1639-IX), який набрав чинності 29.08.2021.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
Частиною першою статті 1 Закону №1730-VIII (в редакції Закону № 1639-IX) визначено:
заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість): кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування;
постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та її дочірня компанія «Газ України» за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу, укладеними з учасниками процедури врегулювання заборгованості;
процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу;
учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;
реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Частиною першою статті 7 № 1730-VIII передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:
підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;
підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
Таким чином, вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування та стягнення з боржників (споживачів) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.
Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Як було встановлено вище, відповідач за поставлений природний газ у сумі             2 114 634,20 грн. розрахувався у повному обсязі, і заборгованість у вказаній сумі є відсутньою станом на 01.02.2019.
Колегія суддів вважає, що за відсутності заборгованості зі сплати основного боргу до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини першої статті 7 Закону №1730-VIII, відповідно до якої нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року.
Таким чином, приписи статті 7 Закону №1730-VIII (в редакції, що набрала чинності 29.08.2021) виключають можливість застосування відносно відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені та компенсаційних нарахувань згідно статті 625 Цивільного кодексу України, що нарахована позивачем на суму заборгованості, яка була сплачена до 1 червня 2021 року.
Тому, з урахуванням положень статті 7 Закону №1730, нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні витрати, що є предметом розгляду справи у розмірах, визначених відповідно до постанови Верховного Суду від 18.05.2021 у цій справі, підлягають списанню на підставі зазначеної статті Закону, про що було правильно зазначено місцевим господарським судом.
При цьому суд першої інстанції, приймаючи рішення, послався на практику щодо застосування норм Закону №1730, викладену у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16,15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі  № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі  № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі №925/104/18, від 21.08.2018 у справі №925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 21.05.2020 у справі № 910/5501/19, від 06.08.2020 у справі №904/4721/19, від 02.10.2020 у справі 911/19/19.
Згідно вказаних правових позицій положення статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормами прямої дії. При цьому застосування приписів статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника і підтримує позицію місцевого господарського суду, що вказані висновки є цілком релевантними, незважаючи на внесення до закону змін щодо встановлення іншої дати для погашення основного боргу з метою застосування статті 7 Закону №1730. Відтак, є безпідставними доводи апелянта про необхідність включення відповідача з метою застосування відповідної процедури до реєстру, в якому буде міститись інформація щодо кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог зазначеного закону.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України, 
Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2021 у справі №916/2255/18 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 07.06.2022 (з урахуванням перебування колегії суддів у відпустках).

                    Головуючий суддя                                                       Л.В. Поліщук

                              Суддя                                                                     К.В. Богатир

                              Суддя                                                                       С.В. Таран