Справа № 367/7509/21                                                    Головуючий 1 інстанція- Шестопалова Я.В. 
Проваження № 22-ц/824/5063/2022                                 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
21 червня 2022 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко М.В., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав,-
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із вказаним вище позовом.
Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1  визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст.185 ЦПК України у зв`язку із неусуненням її недоліків.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді від 30 грудня 2021 рокута направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скарга мотивована незгодою позивача із визначеним судом розміром судового збору, який підлягає сплаті при подачі позову. Зокрема, суд помилково послався на майновий характер даного спору, що не відповідає його змісту, оскільки позивач просить визнати за ним майнове право на інвестовану квартиру, яке не підлягає оцінці (п.57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19), а тому має оплачуватися за ставками для вимог немайнового характеру.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанціїпро повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
                                                                        -  2  -
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Залишаючи позов ОСОБА_1 без руху, суд виходив з того, що заявлені позивачем вимоги про визнання майнових прав відносяться до вимог майнового характеру, а тому мають оплачуватися за ставками судового збору, встановленими законом для майнових спорів. 
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст.ст.175, 177 ЦПК України.
Зокрема, відповідно до п.3 ч.3 ст.175, ч.4 ст.177 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову з доданими документами, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір», відповідно до п.1 ч.2 ст.4 якого за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч.ч.1 та 2 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати за ним майнові права на об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_1 , які виникли на підставі укладеного з відповідачем ОСОБА_2 договору від 29 лютого 2016 року щодо будівництва і передачі квартири у власність.
За умовами вказаного договору після внесення коштів у позивача виникають майнові права на вказану квартиру № НОМЕР_1 .
За таких обставин суд першої інстанції ухвалою від 12 жовтня 2021 року обгрунтовано залишив позов без руху і  надав термін для усунення недоліків шляхом сплати судового збору у розмірі 4072,50 грн. з урахуванням вартості інвестованих позивачем у будівництво квартрии коштів, а з огляду на невиконання цих вимог ухвалою від 30 грудня 2021 року визнав позов неподаним і повернув позивачу.
Доводи апеляційної скарги про невірне визначення судом спору як майнового, оскільки позивач просить визнати за ним майнове право на інвестовану квартиру, яке не підлягає оцінці, а тому має оплачуватися за ставками для вимог немайнового характеру, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з наступних міркувань.
Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності,
                                                                        -  3 -
інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (ст.177 ЦК України).
Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права визнаються речовими правами.
За змістом наведених норм майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. 
Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням будь-яких прав на майно абогрошові суми чи використання останніх.
Предметом спору в даній справі є наявність у позивача майнових парв на об`єкт інвестування у зв`язку із оплатою останнім грошових крорштів відповідачу у розмірі 461550 грн. відповідного до укладеного між сторонами догвоору. Наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є отримання (оформлення)позивачем в майбутньому права власності на спірну квартиру. Отже, позов очевидно та поза всяким розумним сумнівом носить матеріальний характер, а судовий збір з позовної заяви про визнання майнових прав на об`єкт інвестуавння визначається впартістю цих майнових прав, тобто вартістю внесених коштів як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).
Відхиляючи доводи скарги про немайновий характер спору, апеляційний суд звертає увагу, що згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Концепція «майна» у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, у тому числі «правомірні очікування» та «майнові права», також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (п.98 рішення ЄСПЛ у справі «Броньовські проти Польщі», п.22 рішення ЄСПЛ у справі «Сук проти України», рішення ЄСПЛ у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії»).
Наведене підтверджує правильність висновків суду про майновий характер спору в даній справі. 
При цьому посилання позивача у скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, зокрема на п.57, в якому зазначено, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці, не є релевантними, оскільки наведений пункт постанови не відображає її сутність.
У вказаній постанові Велика Палата дійшда висновку, що вимоги про зобов`язаннявідповідача вчинити дії, зокрема виконати умови договору поставки та поставити товар ґрунтуються на наявності грошових вимог позивача, що виникли на підставі договору. Наслідком задоволення таких вимог і виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача до відповідача. Отже, позовні вимоги про зобов`язання виконати умови договору поставки мають вартісну оцінку й майновий характер, і розмір ставок судового
                                                                        -  4  -
збору за їх подання визначається на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з огляду на розмір грошових вимог позивача, на припинення яких спрямовано позов.
Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
                                                п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу судді Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий   

Судді: